Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Оґундіджі.
Могутній воєначальник, що володіє силою й потужними чарами.
Безжальний воїн, руйнівний ураган.
Люта зброя для будь-якої битви.
Оґундіджі - найсмертоносніше знаряддя боротьби
для королів і могутніх правителів світу.
Без Оґундіджі королі не долають ворогів у битвах.
КОРОЛІВСТВО КЕТО
Тихо!
Тримайте роти на замку!
Оглухли? Мовчіть, кажу!
Хто видасть звук, той замовкне назавжди.
Це війна.
Ваша Високосте, королю Каєджа.
Де старовинна корона цього королівства?
Вона дає мені королівську владу!
Так, я знаю. Де вона?
Це від предків.
Предків?
Хто наші предки?
Можете собі уявити?
- Мій принце! - Я приречена!
- Принце! - Ні!
- Досить! - Мене обпекло вогнем!
- Досить! - У палаці війна!
Ми приречені! Принц покинув нас.
Королю Каєджа.
Твій син мертвий.
Поглянь на тіло своєї дитини!
Це табу.
Каєдже!
Гаразд, ти, іди сюди!
Ваша Високосте!
Іди сюди!
Допоможіть мені!
Королю! Допоможіть!
Де корона предків?
- Ваша Високосте, скажіть йому. - Корона предків у…
У потаємній кімнаті.
Так, у потаємній кімнаті.
Ілу… Ілусімі, встань і відведи їх туди.
Ти! Іди з ним.
Ось вона.
Мене обпекло вогнем! Мій принце!
Каєдже, ти мене так розлютив.
Я з'їм черепаху разом із панциром.
Я зжеру дикобраза разом із голками.
Я проковтну равлика в мушлі.
Королю Каєджа!
Твій час вийшов.
Твоє життя закінчується сьогодні.
ДЖАҐУН-ДЖАҐУН: НЕЗЛАМНИЙ ВОЇН
Великий Баобабе,
що це?
Чому ти хочеш стати вбивцею?
Баобаб не перегороджує зненацька шлях!
О могутній Вітре,
чому ти порушуєш спокій лісу?
Це підозріло.
А тепер підведися!
Ґботіджа, син Лаґбаї.
Той, хто пробуджує та розмовляє з лісовими деревами.
Ґботіджа має здатність розмовляти з лісовими деревами.
А зараз він прямує до Школи воїнів,
щоб навчитися битися.
У будь-якій битві пітніє чоло.
У кожній битві слабшає рука.
Ми б'ємося на смерть.
Лиш той, хто втратив матір, зможе вижити тут.
Ті, кого ви бачите, померли передчасно.
Так, і підуть на корм для крокодилів Оґундіджі.
Я вітаю вас, тих, хто вижив.
Подякуйте своїм творцям.
Ласкаво просимо до Дому воїнів.
Покваптеся.
Хутчіш.
Приберіть їх.
Куля.
ШКОЛА ВОЇНІВ ОҐУНДІДЖІ
Порох.
Губка.
З королівськими намистинами.
Усе це означає, що тебе сюди послало твоє королівство.
Так, мене сюди послало королівство.
Я прийшов сюди не сам.
Вороги щодня атакують нас.
Ось чому королівство послало мене
навчитися битися в школі Оґундіджі.
Один лиш погляд на людей Оґундіджі
вселяє страх у серця інших.
- Вітаю тебе. - Дякую.
Можеш зайти.
Хто наступний?
Я.
Що з твоєю ногою?
У мене влучила куля біля воріт.
- Тебе зачепило кулею? - Так.
У тебе немає оберега?
Ні.
Ні? Ти не захищений?
Що ти робиш у лігві воїнів?
У мені війна,
та я не маю оберега.
Я прийшов до Школи воїнів, щоб навчитися воювати.
Так я зможу битися зі спритністю й стану грізним воїном.
- Тому я тут. - Ласкаво просимо.
Воїне.
Ви всі залишили свої речі тут?
Так.
- Упевнені? - Так.
Рухайся швидше.
Поквапся.
Підніми руки вгору.
Хто тебе прислав?
Ти приречений!
Ласкаво просимо до Школи воїнів.
У дім чарів.
Дім, де всі рівні й радіють, забачивши смерть.
Запитайте, перш ніж увійти.
Дім, що не терпить нехлюйства.
Стріляй!
Чорт!
Хто з вас злякався?
Хто тут боягуз?
Що з тобою не так?
Будьте напоготові!
Поводьтеся як воїни!
Підведіться!
Дім хоробрих.
Дім смерті.
Дім скорботи.
Смерть завжди чатує на воїна біля його лігва.
Лише хоробрі й сильні духом готові до війни.
Той, кого схоплять, стає рабом війни.
Не всі, хто приходить до Школи воїнів,
щоб навчитися воювати, стають воїнами.
Трохи сміху, багато плачу -
це єдиний спосіб жити з кимось без жодних проблем.
Ласкаво просимо.
Воїни!
Ми боремося за допомогою чарів і в поті чола.
- Допоможіть! - Допоможіть нам!
Ви всі помрете сьогодні.
Де вони?
КОРОЛІВСТВО МОДЕДЕ
Зажди, що ще мені зробити?
Ти казав, що я маю покинути околиці, і я зробив це.
Щоб уникнути проблем, я залишив тобі свій трон.
Сховався, а ти послав головорізів,
забрати те, що належить мені.
Що не так?
Це називається старшинство.
Що за безглуздя?
Слухай, сивина - ознака старості,
а борода старить.
Бачиш цей клаптик? Це просто недооцінка.
Старший може принизити тебе.
Що за дурниці.
Аларінко, не перетинай межі!
- Так! - А як перетну?
Тоді ти, отче, помреш.
Зажди, хіба ти не захопив своє королівське крісло?
- Так? - Ти мав на це право?
Хіба ти не байстрюк?
Твій батько - не з королів,
і тільки мати має королівське походження.
Ти забрав у нього корону,
- і він не бився з тобою. - Правда?
Ти хочеш позбавити його
засобів до існування.
Друже! Ти надто злий!
Ходімо.
- Слухай… - Що?
Кажуть, що якщо чоловік і жінка йдуть і мочаться одночасно,
в одного з них ноги будуть більше облиті сечею.
Коли я розберуся з тобою… Ти слухаєш?
- Що ти хочеш зробити? - Наші батьки й сім'ї…
- Що вони? - …вони тебе не впізнають.
Мені подобається, до чого все йде.
Відтепер начувайся!
Бо я розпалив вогонь війни,
а ще поставив на вогонь трохи води.
Якщо довести воду до кипіння,
амалу не приготуєш.
Нащо вона? Я спущу тобі шкіру.
- Виллю окріп тобі на тіло. - Ти?
У цій боротьбі ти втратиш життя.
Твоє життя закінчу я. Не недооцінюй мене.
Друже мій, не напружуйся.
- Я повернуся. - Я завдам тобі болю.
- Ти вмреш, страждаючи! - Я тобі покажу!
- Будинок шевця? - Так.
Оґундіджі,
він направду висадив багато культур на всій землі.
Твій брат відкушує більше, ніж прожовує.
Він шукає неприємностей.
Я вогонь!
Коли я злюся, мене засліплює гнів.
Це добре.
Я зараз повернуся.
Ми покажемо вам, що можна зробити.
Хто є рукою там, де існує голова?
Хто наважиться ступити на мою стежку?
Хто посміє?
Я жах. Я лякаю батька - і його дитина втрачає свідомість.
Дивіться!
Ідіть і воюйте з ними в Ота-Ефоні.
Вони відкушують більше, ніж можуть прожувати.
Їхній час смерті настав.
Воїни!
Ми боремося чарами й у поті чола!
Відкрити вогонь!
Боже Грому!
Той, хто несе вогонь! Вогонь виходить із твоїх очей і рота!
Покарай їх!
Вітаю.
Як справи?
Є новини з поля бою?
Але ж вони щойно поїхали.
Хоч війна проти селища Модеде - справа нескладна,
вони не повернуться так швидко.
Він навіть не спланував цього.
Нащо посилати таких славетних воїнів, як ми, на такі дрібні війни?
Пішаки, яких він мав відправити, -
це ті, кого ми підштовхнули до бою.
А нам лишається тільки веселитися.
Твоя правда.
В атаку!
Вчора
деякі білі чоловіки принесли в подарунок зброю.
Повелителю,
ви їм щось продали?
Ні.
Вони просто визнають наш непересічний труд.
Я залишив три для тебе, щоб ти міг узяти з собою додому.
Дякую, повелителю.
Це щастя для мене.
Але я навчу тебе цим користуватися,
бо це не схоже на нашу звичайну зброю.
Чи він знає, що породив отруйних і небезпечних нащадків?
І що жала його скорпіонів потужні.
Насправді він також породив божевілля.
Може, забув, що ми не новачки у війні.
- Ми незначні? - Ми не незначні.
- Ми нікчемні? - Ні, це не так.
Ми не малі. Ми не любителі.
Бо під час війни з Алара
Ми билися разом із ним
У війні з Аджеро ми воювали разом із ним
Але війна з Модеде - така дрібничка
Під час війни з Алара ми билися разом із ним
У війні з Аджеро ми воювали разом з ним.
Але війна з Модеде - така дрібничка
Ґбоґунмі! Я зараз повернуся.
Я зараз повернуся.
Маджало, що сталося?
Чому ви бігаєте наввипередки?
Новини зустрічають осу вдома.
Пізнання зустрічає її вдома!
Покажи мені!
Це огидно!
Ящірка ніколи не зможе пробити стіну головою.
Перед ким їхня коза хоче гавкати, як собака?
Аґемо!
Мерщій, поспіши на поле бою.
Той, до кого ми біжимо й кого звемо божеством.
Той, хто ходить із широко розплющеними очима…
Той, хто хоробро входить до міста, знаний як відьмак.
Ви троє, об'єднайте свої духовні сили.
Вирушайте й допоможіть Аґемо в битві.
Аґемо!
Коли найкращі учні воєначальника зазнають поразки в бою,
коли бій от-от буде програно,
Оґундіджі викликає демона в масці. Убивцю на ім'я Аґемо.
Ще раз!
Під час війни з Аларі ми воювали разом із ним
У війні з Аджеро ми воювали разом із ним
Але війна з Модеде - така дрібничка
Смажте ямс швидше.
На війні з Аларі ми билися разом із ним
На війні з Аджеро ми воювали разом із ним
Але війна з Модеде - така дрібничка
На війні з Аларі…
Як ви смієте?!
Я дав завдання, ви доручили його іншим.
Такий наказ - уже не наказ, а пропозиція.
Якщо є два господарі, один із них житиме в муках.
Нічого.
Я підніму вас на глум у присутності підлеглих.
Ти!
І ти!
Відведіть їх до підземелля й замкніть.
Не давайте їм їжу та напої,
доки я не вирішу, що з ними робити.
Воїни!
Ми боремося чарами й у поті чола!
Їжа готова, підходьте!
Їжа готова.
А де ж решта їжі?
Сьогодні ввечері не час для обжерливості.
Так,
один кукурудзяний коржик та одна бобова булочка на двох.
Це неможливо.
Нас послала з продуктами господиня Кітан.
То й що? Повернись і перекажи їй мої,
Ґботіджі, слова:
одного коржика й однієї бобової булочки
недостатньо й на одного.
Не можна просити двох людей
розділити кукурудзяний коржик і бобову булочку на двох.
- Це неправильно. - Гаразд.
Авжеж.
Ми доставимо ваше повідомлення.
Я кажу, що це неможливо.
Хіба не так?
Добре.
Хто з вас сказав дівчатам повернути мені їжу?
Чи ви глухі?
Вони не глухі.
Це я.
- Ти? - Так.
Навіть ваші товариші з іншого табору не нарікали,
а ти нащо скаржишся?
Прийшов до тями?
Він трохи впертий.
Може, просто вб'єш мене?
Бо я не мовчатиму.
Я буду говорити правду.
Битися мечем на голодний шлунок,
маючи слабке здоров'я, -
це не те, чого хоче Одудува.
Досі насмілюєшся говорити?
Твої губи досі виштовхують слова?
Якщо ти наполягатимеш на своєму,
я теж тобі попуску не даватиму.
І якщо ти зараз доведеш мій гнів до крайності,
я накажу тебе стратити.
Якщо я помру, то потраплю до свого раю.
Ти молодець.
Господиня наказала віддати апельсини Ґботіджі.
Вибач.
Сідай.
Я краще постою.
Але я наполягаю, щоб ти сів зі мною.
Дякую.
Якщо ми бачимо щура,
що реве у зграї тигрів,
ми повинні хвалити його.
Це я.
Ти, як ніхто інший.
Ти зовсім не боїшся?
Ти звернувся до мене без краплі поваги.
На таке не наважуються навіть твої командири.
Ти хоробра людина.
Мені… мені шкода.
Я не хотів вас образити.
Я ненавиджу обман.
Я можу протистояти
будь-кому, окрім мого Творця,
коли відчуваю, що мене ошукують.
Те, що погано, завжди поганим і буде.
Якщо подумати,
ти все зрозумів не так.
Мені не вистачало борошна,
та я не хотіла, щоб ви йшли спати голодними.
Тому я наказала подати те, що є,
з думкою, що на світанку
вам усім дадуть подвійний пайок.
Я не знав, що це так.
Це явне непорозуміння.
- Не засмучуйтеся. - Прошу, підведися!
Злитися? Я не злюся.
Насправді тепер ти став для мене ще ціннішим.
І щоб довести тобі, що я не злюся…
Хочеш бути моїм другом?
Другом?
КОРОЛІВСТВО АДЖЕ
Хіба це не очевидно, з усім цим? Хто посміє сказати,
що цього недостатньо?
Якщо хтось скаже таке,
їх самих не вистачить до вічності.
- Я думаю, що цього мало. - Не мало.
Якщо жінка
виходить заміж не через гроші…
- Так. - Вона вийде за тебе через їжу.
Пригощаючи дітей ласощами, ти стаєш їхнім добрим другом.
Те, що ми принесли, - це ніщо?
- Що це все таке? - Чимало всякого.
Чи краще привезти ще?
Ні, цього достатньо.
- Достатньо? - Так, достатньо.
Он іде наша теща.
Ласкаво просимо, мамо.
- Ласкаво просимо, мамо. - Моя майбутня теща.
Підводься, зятю, не ховай свою красу в багнюці.
Дякую, мамо.
- Чудовий фермер. - Дякую, мамо.
Дякую, мамо.
Доки мотика й ґрунт ладнають між собою,
хороший фермер ніколи не відчуватиме нестачу.
Мене переповнює радість, аж голова пухне.
Очі не просто сльозяться.
Якщо голова аж надто розпухне,
твій друг зможе розбити її колодою.
- Я? Нізащо. - Не можеш?
За твої слова я дам тобі бульбу ямсу.
- Овва! Дякую. - Ти й подякував мені?
Додам іще одну бульбу.
- Ще раз дякую. - Якщо ти викажеш більше вдячності,
я додаватиму ще й ще.
- Я вічно тобі дякуватиму. - Годі.
Умійте й вчасно зупинитися.
Дякую, мамо.
Як твоя майбутня дружина? Бачив її?
Мамо, ми тут весь ранок,
але про нас ніхто не подбав.
Ніхто.
Як це можливо?
Як так?
Куди вона пішла?
Зараз повернуся.
Мамо, до речі…
Усе це твоє.
Це все моє?
Так, мамо.
- Тобто оце все? - Так, це твоє.
І ви кажете, що про вас ніхто не подбав?
- Про вас негайно подбають. - Дякую, мамо.
Зараз повернуся.
Мій друже, радій за мене.
- Вітаю! - Будь вдячний за мене.
- Вітаю! - Друже, привітай мене.
Друже мій, прославляй мене.
Прославляй мене.
- Фермер, що не голодує. - Так…
З урожаєм бульб.
- З величезною в'язкою бананів. - Так…
І найпрацьовитіший фермер!
Друже мій, це більше, ніж я очікував.
Друже мій, досить хвалебних промов,
- бо випустиш мене, як кулю. - Це неможливо.
Але зроби таку ласку, назви мене «богом грому».
- Але ти не Санґо. - Дай мені дихнути вогнем.
Не дихай вогнем.
- А! - Ти не можеш…
Доброго дня, пане майбутній чоловік.
З товстелезними губами.
Безтямна людина, що озирається, шукаючи, що не втрачено.
- Непутяща душа… - Що?
Та, яка щоранку стає до своїх збиткових справ.
- Нікчемний волоцюга. - Джитоні?
Мамо, будь ласка, не лізь.
- Навіщо ти так? - Заради Бога.
Нехай він послухає ті ж слова, що оглушили білку.
Джитоні, як ти не поважаєш мого друга,
май повагу до мене.
Хіба не бачиш мене?
Я тебе бачу.
Не був би співучасником - не відчував би образи.
Двоє безглуздих ідіотів, що всюди разом.
Два дурні, що виставляють себе напоказ.
Ви обидва ідіоти.
Тепер ваша дурість досягла апогею,
і я не сумніваюся, що це приведе вас обох на берег ганьби.
Я більше не можу.
Авжеж, ви не можете цього витримати.
Я не хочу, щоб ти був моїм чоловіком, казала ж.
- Ідіть додому. - Джитоні, що з тобою?
- Зяті… - Мамо…
Просто жарт закоханих.
Ходімо… Маєґуне, терпіння.
Зачекай, я поговорю з нею.
Може, і мене затримаєте, мамо?
- Не відпускай його з подарунками. - Зачекай, будь ласка.
Джитоні!
Одна людина може завдати болю й принести щастя,
а скунс - убити курку заради розваги,
та Бог точно все розуміє.
Бог розуміє що саме?
Якщо ви даєте дитині завдання, вона не сміє не виконати його.
Хто вони такі, щоб не виконувати прямий наказ?
За кого вони себе мають?
Я розумію тебе, мій чоловіче.
Ми лиш лякаємо дітей тростиною,
та насправді не б'ємо їх.
Пробач їм.
Дуже тобі дякую.
Дуже дякую.
Нехай боги не забудуть і тебе.
Дякую.
Не дякуйте мені, дякуйте Ґботіджі.
Завдяки йому в нас по дві порції.
Інакше я б не зміг принести вам усю цю їжу.
Ґботіджі? Тобто?
Він тепер відповідає за їжу?
Так. Кітан доручила йому подавати нам їжу.
Хіба ти їх недостатньо покарав?
Пробач їм.
Я почув тебе.
Дякую.
Щось не так?
Еніфунто, ти можеш іти.
Що сталося? Що з тобою?
Забирайся звідси!
Уявляєте собі?
Як ми не в таборі, то все вийшло з-під контролю?
Слухайте, кого з новачків звуть Ґботіджа?
Смерть!
Покладіть їжу назад до рота.
Я сказав: покладіть їжу до рота.
Покладіть до рота!
Добре.
Веїнво.
Я їх замкнув, а ти наважився дати їм їжу?
Нічого.
Муха завжди гине в пальмовому вині.
Я звільню вас трьох.
Але ви самі його вб'єте.
Прив'яжіть його в центрі тренувальної арени.
Воїни!
Ми боремося чарами й у поті чола!
Будь ласка, врятуйте мене.
- Допоможіть мені… - Стули пельку.
Він не усвідомлює тяжкості свого злочину.
Збільшити вогонь.
Прошу!
Рятуйте, допоможіть. Згляньтеся.
Забагато болю.
Прошу.
Будь ласка, не збільшуйте вогонь.
Забагато болю.
Будь ласка.
- Яка причина його смерті? - Смерть.
Який пес заліз у лігво тигра, щоб убити його дитинча?
Нам сказали, що він образив Оґундіджі, і той вилаяв його.
Оґундіджі, сину Оґунроґби, ти надто лихий.
Хлопця, якого все село послало до тебе вчитися,
ти вилаяв до смерті.
- Він мертвий? - Він мертвий.
Хто приніс його тіло?
Кілька солдатів Оґундіджі.
Чому ви не зв'язали їх і не побили?
Чи може волосся рости у вогні?
Хто може їм протистояти?
- Король знає про це? - Ні, ще не знає.
Але ми повинні сповістити його.
Ходімо.
Чи не ця людина є причиною того, що Джитоні обрушила на мене дощ образ?
Так, це він.
Аджитоні щойно прийшла.
Вона тут.
Хто спалив мого коханого?
Хто зняв одяг з моєї спини?
Хто мене роздягнув?
Хто поголив козу?
Хто виловив всю рибу в річці?
Будь ласка, не дайте мені збожеволіти. Будь ласка, розбудіть мене.
Розбудіть мене! Веїнво!
Дозвольте мені померти з ним.
Ти не можеш піти з ним.
Допоможіть мені.
- Дозвольте мені померти з ним. - Тоні, все гаразд.
КОРОЛІВСТВО БАНВУ
Королі, я вітаю всіх вас.
Усі ви важливі особи всюди.
Якщо ми відправляємо дитину по щось,
і вона це приносить,
- ми повинні цінувати таку дитину. - Так.
Дбати про неї.
Тому я зібрав цю зустріч.
Оґундіджі, син Оґунроґби,
хоче відзначити свято «ОРІ».
- Ми всі чули про це. - Ви чули про це.
Оґундіджі зробив мені велику послугу, і я віддячу йому за це.
Я подарую йому чотирьох сильних коней.
Так, бо якби не він, я був би вже мертвим.
Маскарад помер би, і володар корони прийшов би за нею.
Чи маєш ти право на свою корону?
То цим курсом хочете плисти?
Якщо це так,
ми всі в одному човні.
Жоден із вас не має права на свій пост.
Він був викрадений для вас усіх. Оґундіджі викрав його для вас усіх.
Це правда, він має рацію.
Але чи може правдива людина багатіти?
- Не варто нам ображати себе. - Це лише нагадування.
Можете собі уявити?
Будь ласка, ми закінчили нашу розмову і все вирішили.
Годі дивитися на цю їжу, нумо їсти.
- Справді? - Поїмо.
Ваша Високосте, це м'ясо антилопи чи цесарка?
Цесарка.
Цесарка, бо я так сказав.
Перш ніж зайти, я вітаюся з господарем будинку.
Абуало, брамнику Олодумаре, вітаю тебе.
Елеґірі, вітаю тебе.
Пробудіть свій розум.
Пробудіть свої почуття.
Коли мама кличе, дитина відповідає.
Коли боги кличуть, жрець відповідає.
Якщо священник покличе духа, той з'явиться.
Сьогодні я приніс у жертву козу, нехай її буде прийнято.
Я приніс у жертву ягня.
Усе, що я кажу, повинно збутися.
Елеґірі!
Це добре.
Дякую. Я вдячний.
Тепер
скажи їм, чого ти хочеш, своїми вустами.
Кажи їм.
Починай!
Прошу, Елеґірі,
прийди й допоможи мені.
Приходь і бийся за мене.
Оґундіджі відібрав у мене дещо дороге мені.
Він обдурив будиночок Елеґбеде.
Він бачив, що Аладже - маленьке селище, і скористався нами.
Прошу, Елеґірі,
допоможи мені, бийся за мене.
Вирушай до будинку Оґундіджі та вбий його дружину.
Адже він убив мого коханого,
і якщо його дружина теж помре, в цьому немає жодного злочину.
Усе, що вона сказала, має збутися.
А тепер іди.
Іди, кажу!
Ти так боїшся?
Зрештою, ти гарний молодий чоловік.
Мій батько не віддасть мене за нього,
і я не залишуся самотньою назавжди.
Послухай, Іроїноґункітан,
я хвилююся не за себе.
Я хвилююся за тебе.
Я не хочу, щоб ви з батьком сварилися.
Ось чому я пропоную не поспішати.
Так, але ж батька зараз немає вдома.
І коли ти бачиш, що його немає,
тобі варто було б прийти розважитися зі мною.
Ми маємо бути терплячими…
Вітаю, мамо!
Ласкаво просимо.
Сподіваюся, не буде проблем.
Мамо… Що таке?
Ти мене серйозно питаєш?
Що цей чоловік тут робить?
Чоловік?
- Ти про Ґботіджу? - Ні.
Я про Ґботоґуна,
бо не розумію, чому він тут.
Твій батько не повинен бачити його тут.
Я почула тебе.
Тобі краще послухати.
Тому що шанований відвідувач - той, хто знає своє місце.
- Сподіваюся, все добре? - Так, ходімо.
Табу!
Дитина стерв'ятника не гине в його присутності.
Я кіт старійшини, і я не їжа для дитини.
Хто скалічить дитину русалки, той не повернеться цілим.
Звідки ви, фальшиві демони?
Ви хвороба, а я смерть.
Хвороба і смерть - не друзі.
Коли говорить смерть, хвороба мовчить.
Озирніться навколо. Ви помрете сьогодні.
Неможливо!
Кажани їдять і випорожнюються через рот.
- Це велика битва. - Нехай кулі замовкнуть.
Хай порох перестане діяти.
Смерть безсила, коли знаєш її сутність.
Кажани не відкладають яєць.
Велике Тикове Дерево, ти володієш їхньою зброєю, і ти не маєш зрадити мене.
Я присягав із мачете з тобою.
Велике Тикове Дерево, перетвори їхню зброю заради мене.
КОРОЛІВСТВО ЛАРІНЛЕ
До стовпів мого дому, я йду на війну!
Боже грому, настав час війни!
Настав час для війни.
Ось він. Допоможи мені.
Ашабі?
Що це таке?
Проти кого ви хочете воювати?
Проти якого селища?
Елесун закликав до війни!
Вони мають побачити війну.
Брате мій, відьма не повинна їсти гроші,
а Есу - кокосову олію.
Ти ж знаєш, що це селище твоєї тещі.
Запитай у нього.
Спитай, хто дав йому безглузде доручення.
Хто дав йому це жорстоке завдання.
Якщо жбурляти каміння на ринку,
воно неодмінно вдарить когось із близьких.
Чи повинна я ще страждати з таким чоловіком, як ти?
Якщо мій батько почує про це, що, на твою думку, він скаже?
Мороунубо, навіщо це?
Ти знаєш, що відколи померла моя мати,
я ладний все зробити для Ашабі.
Чи може такий, як я, погодитися воювати на війні, а потім відступити?
Я, Ґбоґунмі!
Я, Ґбоґунмі! Ґбоґунмі! Син війни!
Я син війни й чарів!
Я, син Оґуна Лаґбеде,
що голіруч гне залізо.
Той, хто вбиває, не змигнувши оком.
Той, хто бореться, як буря.
Хто назбирує війну, як бульби ямсу.
Це божевілля чи безумство?
Учителю!
Ми не друзі!
Ми не рівні!
Ми ніколи не були одного штибу.
Собака може лише виляти хвостом другові.
Коли ти став таким?
Як ти смієш?
Я співаю пісню воїна,
а ти відступаєш, як боягуз.
Я дав завдання, а ти його не виконав.
Ти змусив мене ніяковіти перед моїми людьми.
Ти перетворився на друга й ворога.
Одна нога всередині, а інша - зовні.
Слухай, я думав, що ти той, ким я можу похвалитися.
Мені соромно за тебе.
- Мій пане, будь ласка, там… - Тихо!
Я говорю, а ти маєш нахабство перебивати.
Поясни мені!
Чому ти думаєш, що можеш кинути мені виклик?
Ґбоґунмі!
Ти не послухався мого наказу.
Ти пошкодуєш про це.
Змилуйся, Господи.
Мій чоловіче,
ти маєш зробити вибір.
Того, чим Бог нас благословив, достатньо.
Залишмо Оґундіджі.
- То це ти? - Добрий день, пане.
Я?
Ти той самий,
хто боровся з ворогами, що прийшли в дім воєначальника.
Пане…
Я просто йшов по твоїх слідах.
Мій чоловіче,
ти відпустив Ґботіджу?
Так, відпустив.
Я припустила, що ти зробиш йому невеличкий подарунок.
Адже цей юнак направду молодець.
Відрізати йому голову?
Будь ласка, не гнівайся.
Ти вшанував мене, і я щасливий.
Поглянь на мене. Я дам тобі оберіг.
Хтось живе в Сакі 20 років і не має чарів.
Хтось лишається в Іджебу 30 місяців і може проклинати людей.
Без оберегів ти ніколи не пізнаєш силу.
У лігві воїна я дізнався про війну й чари. Я…
Слухай, у мене багато оберегів!
Небезпечні обереги в мене в руках.
У цьому лігві воїна,
після воєначальника Оґундіджі
й Аґемо, Вбивці в масці,
на цій землі ніколи не було такого воїна, як я, Ґбоґунмі.
Я, Ґбоґунмі, дитя війни, син Оґунлаґбеде, що голіруч згинає залізо…
Хто назбирує війну, як бульби ямсу.
Нам потрібно познайомитися як слід.
- Гаразд. - Так.
Як щодо Ґбоґунмі?
Він чекав на вулиці весь ранок.
- Будь ласка, пробач йому. - Пробачити кому?
За кого він себе має?
Я ще не вирішив, що робити з Ґбоґунмі.
Гаразд.
А їжа? Ми щойно приготували.
Я хочу з'їсти дев'ять равликів сьогодні.
Дев'ять равликів, попри те, скільки зусиль ми доклали, готуючи цю їжу?
- Що ти сказала? - Нічого.
Де Хазяїн, він закінчив?
Пішов до своєї кімнати одразу після розмови.
Якщо живеш із людиною, не знаючи її, ви вороги.
Іди, але ще побачимося якось.
Гаразд, пане, дякую.
Я важлива людина, це доля.
Це кокосова вода. Кокосова вода не протікає.
Це Адун. Нехай твоє життя буде солодшим за Адун.
Цей козел віджене від тебе смерть і хвороби.
Я приймаю багатство й відкидаю убогість.
З'їж оце.
Він не знає, що це голова.
Ґботідже!
Усе, що має початок, має й кінець.
Те, що здавалося складним, тепер залишилося в минулому.
Але якщо казати щиро, любове моя, сьогодні
- ти був більшим за життя. - Справді?
Ніхто ніколи не робив того, що ти зробив сьогодні.
- Це правда? - Я так тобою пишаюся!
Це досягнення належить лише моєму батькові.
Як тобі це вдалося?
Я воїн, і я повинен діяти як воїн.
Ти маєш приручити дерево Іроко, перш ніж воно виросте високим.
Що він такого зробив?
Тільки тому, що він урятував твою дружину,
інші ставляться до нього як до короля.
Оґундіджі!
Послухай, сучасні діти - як змії, їм не можна довіряти.
Зроби щось із цим.
Не стався легковажно.
Ти з роду воїнів?
Ні, в моєму клані немає воїнів.
Лаґбаї - це ім'я мого батька.
Допоможіть!
КОРОЛІВСТВО ІВОН
Велике дерево Акі, сховай мого сина.
Велике дерево Ґагмар…
Смерть мого батька
стільки змінила в моєму житті.
Домашні кури та лісові птахи не виводилися.
Ось чому
я вирішив, що мушу навчитися воювати.
І коли я стану воїном,
я спитаю з ворога за смерть Лаґбаї.
Я помщуся за смерть людей Івону.
Той, хто танцює при згадці про війну,
хто радіє звукам війни, наче горобець…
Як ти вибрався з дерева в той день?
Кожен із роду Лаґбаї
знає дерева за їхніми назвами.
Різьбярі й дерева - друзі, пов'язані клятвою.
Цей хлопець розчулив моє серце.
Поглянь на мене!
Я зроблю з тебе воїна.
Мене, Ґбоґунмі, ніхто не сміє випробовувати.
Я, Ґбоґунмі, син Оґуна Лаґбеде.
Той, хто голіруч згинає залізо.
Той, хто б'є, не змигнувши оком, чия відвага не знає меж.
Хто назбирує війну, як бульби ямсу.
Це божевілля чи безумство?
Поглянь на мене. Ти не можеш зараз піти. Я дам тобі потужний оберіг.
- «Для жорстокої битви». - Пане, я вам дуже вдячний.
Я був би щасливий.
Ґботідже!
Чув, що ти витримуєш бурю.
Кажуть, тебе слід підвищити до наступного звання.
Але ніхто не може зробити це без випробування.
Так, адже тільки сильних і сміливих
можна назвати воїнами.
Дякую тобі, мудрецю.
Випробування має три етапи.
Радій, якщо тобі вдасться подолати всі три.
Для першого випробування
ви з Ґбоґунмі битиметеся до смерті тут, на тренувальному майданчику.
Воїни!
Ми боремося чарами й у поті чола!
Оґундіджі!
Фермер, який бере їжу на дику природу,
робить це не для подорожі туди,
а на зворотну дорогу.
Мій сину.
- Мудрецю. - Ти виділився своїм характером.
Король посилає на доручення лише улюбленого раба.
Раб, який успішно виконує доручення короля,
отримає хорошу винагороду.
Це випробування…
приведе тебе на вищі щаблі.
Якщо досягнеш успіху, тебе підвищать.
Але, мудрецю,
чому саме мене просять битися з Ґбоґунмі?
Мій сину,
Оґундіджі, наче божество, робить все, що йому заманеться.
І він сповнений чудес, як хамелеон.
Щодо Ґбоґунмі,
він смерть.
Він смерть, що вбиває з помстою.
Демонічна людина, що бореться, як заклята.
Мудрецю! Отже, моя смерть близька.
Сину мій, смерть іще не прийшла…
Я не хотів тебе налякати.
Я просто сказав як є.
Але
курча, що кукурікатиме, як півень, ніколи не стане здобиччю яструба.
Добраніч.
Чи справді Оґундіджі такий лихий?
Немає іншої назви для лихої людини.
Оґундіджі просто обожнює тішити своє его.
Він використовує людей, але захищає своє.
Оґундіджі не робить пропозицій, він лише віддає накази.
Ми знаємо, чому ти втрапив у немилість, але в чому провина Ґботіджі?
Ні в чому.
Оґундіджі незадоволений тим, що Ґботіджу прославляють, от і все.
Оґундіджі любить бути в центрі уваги.
Він просто хоче звести хлопця в могилу.
Нащо платити злом за добрі справи?
Попри все, що хлопець зробив для нього…
- Він усе одно наказав тобі його вбити. - Так.
І я мушу виконувати його наказ…
бо воював у боях, які мені не були призначені,
не кажучи про той, що призначався виключно для мене.
Я не можу ослухатися його наказу вдруге.
Я не в захваті від того, що власними руками
вбиватиму хлопця, що називає мене батьком.
Війна - це біль.
Зникни!
Велике дерево Омо,
я бачу тебе, я знаю твій родовід.
Ти просив не різати з тебе деревину, а вони вирізали з тебе зброю.
Ти просив не вирізати барабани. Вони зробили це, і барабани розірвалися.
О, Омо! Це перемогло смерть.
Усередині нього ти маєш…
Ґбоґунмі!
- Ґбоґунмі! - Батьку мій.
Ґбоґунмі, батьку мій.
Мій батьку! Ґбоґунмі!
Іди сюди.
Ти мій син…
І відтепер я проголошую тебе своїм другом за клятвою.
Вважай мене своїм батьком.
Я буду поруч із тобою, як батько.
Тепер ти мій кровний брат,
і я не допущу, щоб із тобою сталося щось погане,
будь-що, бо ми тепер однієї крові.
Мій батьку! Ґбоґунмі!
Ґбоґунмі!
Ґбоґунмі - великий воїн!
Ґбоґунмі - сильна людина!
КОРОЛІВСТВО ІЛУДУН
Як розумієте, сталося не те,
на що розраховував Оґундіджі.
Та я дуже задоволений.
- Справді? - Так, я щасливий.
Хіба ти не знаєш, що Ґбоґунмі - жахлива людина?
Я дав йому завдання, а він відмовився.
Наважився кинути виклик Оґундіджі водночас.
Так. Чи не соромно йому зараз?
Його присоромили.
Навіть якби він плазував, то вже був би на небесах.
Скажіть, Ваша Високосте, де ваша донька, Мороунубо?
Сидить у своїй кімнаті й гірко плаче.
Вона повернулася додому?
Так, повернулася.
Який їй сенс повертатися сюди, коли її чоловік помер?
Я віддав наказ. Я наказав їй повернутися до мого палацу.
Там вони можуть спробувати знову видати її заміж,
а я не хочу такої нісенітниці.
У такому разі нам слід бути обережними зі словами.
У моєму палаці? Ніхто не може змінити мій наказ.
Виходить, Ґбоґунмі не має чарів.
Ви бачили, як його легко вбив Ґботіджа?
Який йому в сини годиться.
На що він збирав гроші?
Стверджуючи, що воював на війнах.
- Збирав гроші ні за що. - За те, що нічого не робив.
Отже, ви всі теж лихі.
Отже, ви зло, що ховається під маскою.
Нехай усі насміхаються з його смерті,
але чому ви теж?
Як жалюгідно.
Мій батьку, він стільки зробив для тебе.
- Він твій зять, до речі. - А хто його тесть?
Хіба я віддав йому дочку? Хіба я не попереджав тебе?
Попереджав. Але ти вийшла за нього заміж, і зараз він мертвий.
Ти сама накликала це.
- Ти казав не виходити за нього? - Так.
Тому ти його вбив?
Я Оґундіджі? Чи я Ґботіджа?
Я найманий убивця?
Я не вбиваю людей, я король.
А тепер забирайся звідси!
- Регентко Оєніке. - Ваша Високосте.
Скажи Оґундіджі, щоб дав нам ще одного сильного воїна,
який робитиме, як ми скажемо.
Не так, як Ґбоґунмі.
Це має бути хтось, кого ми можемо контролювати.
- Наголосимо на слові «контролювати». - Забудьте про нього.
Друге випробування!
Ти спатимеш у труні сім днів без їжі та води!
Що це таке?
Чому мене намагаються
покласти, як мертвого?
На сім днів?
У труні? Коли я ще живий?
Годі, любий.
Боязкий боєць не може стати воїном.
Воїна, який показує страх, називають боягузом.
Лінивий фермер не закінчить посівну до кінця сезону дощів.
І той, хто не має рослин на врожай,
не матиме грошей протягом року.
Не будь полохливим, ледачим боягузом.
Просто зосередься на меті.
Сьогодні смерть, завтра багатство…
Якщо помремо сьогодні,
то як радітимемо багатству завтра?
Слухай, гадаю, я не хочу цим більше займатися.
Хай покличуть Аґемо, щоб він мене вбив.
Ні-ні-ні!
Не приведи тебе боже зустрітися з Аґемо.
Хіба ти мене не любиш більше?
Навіщо вимовляти такі слова, якщо ти знаєш, що люблю?
Адже ти - це все, що в мене залишилося в цьому світі.
Люблю тебе більше, ніж ти собі уявляєш, Кітан.
Якщо це так…
Невже ти думаєш, що Оґундіджі
віддасть свою єдину дочку заміж за такого боягуза, як ти?
Гаразд.
Я почув тебе.
Якщо ти цього хочеш…
Я готовий зробити все, що ти захочеш.
Я готовий робити все, що тебе потішить.
Якщо я не виживу…
будь ласка, бережи себе.
Кульбіт закінчується по-різному.
Ти або досягаєш успіху й вистоюєш…
Або зазнаєш невдачі й падаєш.
Якщо я впаду, пам'ятай про мою любов до тебе, Кітан.
Милістю богів
ти не впадеш.
Дитина, що є моєю точною копією.
Дитина, яка з тим, хто на війні.
Тим, хто бореться, не озираючись.
Тим, хто йде до королівської річки.
Чи все з моєю донькою гаразд?
Мамо…
Він замкнений у труні вже три дні без їжі й води.
Мамо, чи справді він має бути там аж сім днів?
- Іроїноґункітан… - Мамо.
Сподіваюся, ти не закохана?
Мамо, годі відповідати запитаннями на мої запитання.
Я запитала, чи потрібно йому бути там аж сім днів?
Так, це обов'язково.
Так…
бо він прагне просування по службі й мусить платити за це.
Побачимося пізніше.
Це несправедливо.
Принаймні йому мають дозволити пити воду,
якщо вже не дають їжі.
Коханий мій.
Атанда з міста Івон.
Син того, хто різьбив дерево іроко.
Син вартового.
Дитина дерева не страждає від головного болю.
Печінка не повинна боліти…
Ґботідже!
Ґботідже!!
Ґботідже!!!
Я відповім тобі за сім,
я відповім тобі за вісім і шістнадцять згинів.
Я, Ґботіджа, син Лаґбаї, різьбяра по дереву.
Я бадьорий і дужий.
Він бадьорий і дужий?
Його голос досі звучить сильно, наче дзвін.
І це той, кого я тримаю в труні без їжі та води?
Нічого.
Кожен торговець хоче заробити на фермері,
фермеру залишається лише протистояти їм.
Я маю робити більше.
Звідки вода?
Прополощи горло водою й виплюнь.
Велике дерево іроко! Виплюнь.
Кремезне лісове дерево!
Велике дерево іроко, яке щодня приймає пожертви.
Олувере!
Пам'ятай про нашу клятву, не покидай мене.
Велике дерево іроко!
Велике дерево! Тепер розбийся!
Що?
Що відбувається? Я знаю всі дерева.
Я знаю всі ваші назви.
Не відвертайся від мене, ми пов'язані клятвою.
Я їв із тобою.
Ейо!
Не насміхайся з мене, не принижуй занадто, перш ніж відповісти.
Кажан їсть і випорожнюється через рот.
Вода стікає з яєчної шкаралупи.
Випусти мене.
Що це досі відбувається?
О, велике дерево Омо, це ти?
Сильне дерево, Велике Омо, пам'ятай, що я дав клятву.
Омо, не зраджуй мене. Не дай мені померти тут.
Ти не можеш жити в теплому будинку й почуватися комфортно.
Нехай предки приймуть все, що я сьогодні скажу.
А тепер прийми все, що я сказав богам угорі.
Наказую розбити цю труну!
Ґботіджа!
Отже, третє випробування.
Наказую почати війну проти народу Аладже,
які наслали духів на мою дружину в моєму домі.
Я хочу, щоб ти повністю
знищив їх.
І лише троє молодих воїнів підуть з тобою.
Воїни!
Ми боремося чарами й у поті чола!
Іроїноґункітан.
Це хіба не свято багатства в королівстві Адже?
Але Оґундіджі наказав воювати проти них
і перетворити їхнє щастя на горе.
Нащо?!
Хто так вчиняє?
Боже багатства!
Джерело багатства.
Любитель відтінків.
Ти б'єш матір і дитину.
Ти б'єш літніх людей туди, де боляче.
- Боже багатства, не карай нас. - Так і буде.
- Ми приносили жертви. - Так і буде.
Не карай нашого короля, не скидай його з трону.
- Ми приносили жертви. - Так і буде.
- Не карай нас за багатство. - Так і буде.
- Ми приносили жертви. - Так і буде.
- Хай будуть гроші. - Так і буде.
- Хай житимемо в достатку. - Так і буде.
Адже не бореться. Адже відпочиває на шляху до бою.
Адже живе тихо й мирно.
Нехай усі ми насолодимося миром і спокоєм бога багатства.
Так і буде.
- Багатство буде легким для нас. - Так і буде.
Ми віддали шану, хай буде в нас багатство.
Так і буде.
Допоможіть! Допоможіть нам!
Оґундіджі!
Що це знову?
Я зробив усе, що ти просив, то чому Аґемо тут?
Аґемо,
будь ласка, скажи, що я зробив не так?
Що я зробив не так?
Я лише виконував накази.
Благаю тебе.
Великі лісові дерева, допоможіть!
Іроїноґункітан,
ти і є Аґемо.
Я вистрелив собі в ногу.
Лісовий велетню!
Послухай мене,
щур завжди викидає волоський горіх, бо не може його розколоти.
Я тричі торгувався з усіма деревами.
Я сім разів укладав угоди з усіма деревами.
Я присягав вам і ніколи вас не зраджував.
Тепер моя черга, не зрадьте мене.
Мурахи навчені йти за пальмовою олією.
А тепер, Лісове дерево, прибери це!
Іроїноґункітан,
я не дам тобі померти.
Іроїноґункітан, ти не помреш.
Ти уникнеш смерті.
- Ґботідже. - Так?
Коханий мій.
Мій час прийшов,
і ніщо не може змінити це.
Чому?
Навіщо Оґундіджі перетворювати свою єдину дитину на жахливого монстра?
Оґундіджі - не рідний батько мені.
Адіґун Кукої - мій справжній батько.
Пробач.
Оґундіджі
несподівано напав на нас у селищі Онійо.
СЕЛИЩЕ ОНІЙО
Мамо, прокинься, будь ласка.
- Він убивав усіх: і молодих, і старих. - Мамо, прокинься, будь ласка.
Він палив дружин вогнем.
і ховав їхніх чоловіків у попелі.
Я єдина, кого він залишив у живих.
Будь ласка.
На цій дитині є мітка.
Вона мені потрібна.
Тихо! Відвези її додому.
Краще б він убив мене тоді.
Натомість я стала знаряддям зла в його руках.
Час, проведений з Оґундіджі, відкрив мені очі на жорстоку реальність,
що люди використовують чужих невинних дітей у своїх злих планах.
Оґундіджі перетворив мене на вісника смерті.
На страхітливу істоту, яку боялись усюди.
Він перетворив мене на Аґемо, демона-вбивцю.
Оґундіджі й ті, на кого він працює,
перетворили мене на батіг для невинних.
Якщо ти все це знала, то чому залишилася?
Я хотіла піти…
Але…
- Любове моя… - Я тут.
Я не могла.
Я лише лялька в його руках.
Він контролює мій дух.
Він має силу контролювати мене,
і коли він кличе мій дух,
я не можу відмовити.
А коли у мене народилася його дитина,
він сховав її в регентки Оєніке.
Оєніке?
Він використовує мене для злих справ по всіх усюдах.
- Мені боляче. - Ти це переживеш.
Ти переживеш це.
- Коханий мій. - Я з тобою.
Я з тобою.
Кітан.
Кітан!
Іроїноґункітан!
Кітан!
Це неможливо!
Немовля годують кілька рук.
Труп не пересувається власними ногами.
А муха сідає і на друзів, і на незнайомців.
А тепер воскреси Аґемо!
Ну ж бо!
Воскреси…
Оґундіджі, син Оґунроґби!
Настав час воювати.
Кітан.
Кітан!
Як це сталося?
Що сталося?
Хто вбив Іроїноґункітан?
Твій чоловік.
Він відправив її в подорож без вороття!
- Мій чоловік? - Так.
Що це означає?
Не смій брехати мені.
Собака не вкусить своє цуценя.
Батько ніколи не вб'є дорогоцінне потомство.
Який батько?
Убитий батько?
Це хороший батько? Чи дуже поганий?
Це людина чи нечиста сила?
Чому?!
Він зібрав нас усіх тут,
перетворив нас на рабів.
Він маніпулює юнаками й використовує їх на свій розсуд.
Якщо хтось стає розсудливим,
ви налаштовуєте нас один проти одного.
Що він отримав, убивши Ґбоґунмі?
Який із того зиск?
Усе заради чого?
Ми звертаємо увагу на початок подій,
але важче передбачити, чим це все закінчиться.
Послухайте мене.
Ми всі прийшли сюди, щоб навчитися воювати
й захищати свої селища.
Але коли ми закінчили навчання, ми почали битися один з одним.
Чи не так?
Дозвольте спитати…
Чим завинило королівство Аладже, що ми влаштували там різанину?
Чим Веїнво заслужив таку смерть?
Молодь, прокинься!
Діти, прокидайтеся від сну.
Ми не знаряддя для багатіїв.
А ці виродки?
Собаки, які захищають цуценят,
але пожирають потомство гризунів.
Запитайте їх усіх,
де ваші діти?
Де ви сховали своїх дітей,
поки налаштовуєте нас проти нас самих?
І дозвольте запитати,
де єдина рідна дитина Оґундіджі?
Мого чоловіка? Дитина?
У нього немає ніяких дітей.
Брехлива людина не є дурною, але той, хто піддається
на обман, є нерозумним.
Чиєю дитиною є Оґунладже, що живе з регенткою Оєніке?
- Нехай буде добро з тобою. - Так і буде.
- Ти досягнеш успіху - Так і буде.
- Боги сприятимуть тобі. - Так і буде.
- На тебе чекає успіх. - Так і буде.
Ти будеш неймовірним.
Ось.
Дякую.
- Вітаю вас, регентко Оєніке. - Хай буде з вами добро.
- Так і буде. - Чудово.
Чудово.
Дякую за турботу.
Будь ласка.
Молодець.
Як ти смієш?
Оґундіджі, скажи мені, що він бреше.
То й що?
Якщо це правда, що ви мені зробите?
Мене зрадили.
Я надто довіряла тобі.
Ми домовилися черпати енергію з мого лона.
Ми домовилися, що я лишуся безплідною,
аби ти став воєначальником!
І що ти зробиш?
То й що?
Мене зрадили.
Тихо! Я сказав, замовкни!
Що ти зробиш?
Спочатку я розберуся з ним, а потім повернуся до тебе.
Ґботідже! Ти нікчемний.
Ти нікчемний, Ґботідже!
Ти перетнув межу, ти заслабкий.
Я воював у Кере, я воював в Аларі.
Я бився з Аджеро,
я знищив усіх різьбярів в Івоні.
- Ґботідже! - Різанина в Івоні?
- Так. - То це ти напав на наше селище?
Це земля твоїх предків?
Воїни, вбити його!
Лише покидьки серед вас не підуть за мною.
Стійте!
Товкач сердито б'є в ступці.
Відійдіть з дороги.
Розлітайтеся, як листя.
Лежати.
Біб не виповзе за свої межі.
Мене не схопити!
У лісі ростуть велетенські дерева.
У лісі чимало міцного коріння.
Усі дерева в лісі закликають богів угорі.
Я знаю всі ваші назви, а тепер допоможіть мені.
Стоп!
За Лаґбаї, мого батька.
За Ґбоґунмі, мого бойового батька!
І за мою кохану, Іроїноґункітан!
Мудрецю.
Що сталося?
Розбився найкращий калабаш у будинку.
Великий воїн загинув.
Повелитель пішов. Немає кому доглядати за тваринами.
Оґундіджі!
Переклад субтитрів: Анастасія Малицька