Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
בשנות ה-60, החברה באוסטרליה היתה מסוגרת.
- קולה של אוליביה ניוטון ג'ון -
היינו מבודדים מאוד מהעולם.
היינו כהולכים מתוך שינה.
המוזיקה העירה אותנו.
- קולו של ג'ימי בארנס -
השאלה הגדולה היתה מי יהיה הכוכב הגדול שלנו.
את מי נעריץ?
נולדתי בלב לונדון.
הגעתי לאוסטרליה בגיל 10.
תמיד היתה מוזיקה בסביבה.
- רוז פרנהאם, האם -
בין ג'ון לג'ין מפרידות שנתיים בלבד,
והם היו מסתובבים ומבדרים את הקשישים באנגליה.
פעם ג'ין וג'ון הציגו את "חייל הבדיל",
וג'ין ישבה לג'וני על הברכיים.
היא נפלה, וג'ון פשוט המשיך בהצגה.
מאותו רגע, חמי אמר שהוא יהיה אמן במה.
- קוהונה שייר - - אנדרטה לנופלים -
הופענו במסיבה במקום שנקרא קוהונה.
ניגנתי בלהקה בשם "סטרינגס אנלימיטד".
הופענו במועדונים, במסיבות, דברים כאלה.
ליווינו את בוו הארל, זמרת מאדלייד.
היא הצליחה מאוד בתקופה ההיא.
"מה אני עושה פה איתך
"כשהבטחתי שאהיה נאמנה?"
הגעתי וסיימתי את החזרה,
הלהקה התחילה לנגן,
ולא היה לי מושג מי הזמר.
- בוו הארל -
הצצתי פנימה
כדי לראות את הבחור, וחשבתי "וואו".
מכל הבחינות.
הייתי שם עם דארל, שהיה בן זוגי.
אני חושבת שהוא הסכים איתי.
הוא היה כוכב בהתהוות.
מה ראית בו שגרם לך לחשוב שיש לו פוטנציאל?
המראה שלו, התקשורת שלו עם הקהל.
- דארל סאמבל, מנהל -
ומשם המשכנו.
דארל ניגש לג'ון ואמר:
"אפשר לקבל את מספר הטלפון שלך? אני רוצה לנהל אותך."
הוא התקשר כעבור שבעה שבועות ואמר,
"השגתי לך עבודה באדלייד.
"30 דולר על שלוש הופעות."
אז עוד עבדתי כשוליית שרברב, והרווחתי 22 דולר לשבוע.
נסעתי לאדלייד והופעתי בשלוש מסיבות.
זו היתה הפעם הראשונה שצרחו אליי מהקהל.
הופעתי בתוכנית עם בוו, ופגשתי את דארל סאמבל.
היא אמרה, "הבחור הזה מעצב לי את השיער והוא חבר שלי".
שוחחנו בזמן שהקלטנו את התוכנית.
- דיוויד מקיי, מפיק -
הוא אמר, "יש בחור שאתה חייב לשמוע, קוראים לו ג'וני פרנהאם."
הייתי באולפן,
ופיטר בסט כתב זמריר לחברת התעופה.
הוא אמר, "אנחנו מחפשים קול אדיר לזמריר הזה.
"אתה מכיר מישהו?"
אמרתי, "תשמעו את הבחור הזה". והם אמרו, "זה הקול שאנחנו צריכים".
"סוזן ג'ונס
"שלום
"הבחורה השמחה ביותר עם החיוך הידידותי"
לא היה לו ניסיון באולפן,
הוא לא היה זמר אולפן מקצועי,
אבל מהרגע הראשון הוא שיתף פעולה ושמע להוראות.
הוא פשוט ריחף בין התווים,
ואין הרבה זמרים שיכולים לעשות את זה, אפילו המקצוענים.
נכנסתי לאולפן ואמרתי:
"אני ממש רוצה להחתים אותך באי-אם-איי."
הוא אמר, "טוב,
"אתה צריך לדבר עם ההורים שלי."
למחרת נסעתי לפגוש את ההורים שלו.
תהינו למה הוא עומד להיכנס.
- ג'ון, האב -
הוא ויתר על משרת עוזר לשרברב.
אמרתי להוריי, "יש לי הזדמנות עכשיו.
"אני יכול להמשיך לעבוד באינסטלציה,
"ולעבוד בזה לשארית חיי."
היה עליי לבחור בין שתי אפשרויות.
חשבתי, "תהיה לי רק הזדמנות אחת בחיים
"להיכנס לעולם השירה."
הם אמרו, "תעשה את זה, אם אתה רוצה.
"אנחנו נתמוך בך לאורך כל הדרך."
כשנסעתי אליו, שאלתי אותו, "אתה כותב שירים?"
והוא שר שיר בשם "בחדרי".
"בחדרי יש כאב לב
"בחדרי יש צער
"בחדרי אין אושר, רק כאב"
אמרתי, "זה שיר נהדר. שיר מקסים".
זו היתה תקופה שבה זמרים לא כתבו לעצמם שירים,
והמפיקים היו מקבלים סקיצות מחו"ל.
מה קורה? מי זו?
נו באמת! את לא יכולה לנקות עכשיו. -מי זו?
ביקשתי שוב ושוב שלא ינקו בזמן השידור.
ביקשתי מכל הכותבים בעולם לשלוח לי שירים.
אלינו שלחו רק את השירים שלא הגיעו לאמנים הגדולים
בארה"ב ובאנגליה.
איך קוראים לך? -סיידי המנקה.
ו"סיידי" היה אחד השירים שבהם אף אחד לא התעניין.
הוא השמיע לי את השיר ואמרתי, "לא לא, אני רוצה להיות זמר רוקנרול".
דיוויד ניסה לשכנע אותו לבצע את השיר
כי הוא ידע שהשיר יגיע למקום הראשון.
בהחלט ידעתי.
זה מבצע רציני לשכנע מישהו ככה,
להגיד לו, "בפעם הבאה תעשה את מה שאתה רוצה".
היא דומה בעיניי לפיליס דילר.
גברתי, גברתי. -הבחור הזה שר עליי שיר.
וזה הצליח.
הוא התחיל לשיר בלהקות באזור מלבורן
ועכשיו מטפחים אותו ככוכב עולה בשמי הפופ.
גבירותיי ורבותיי, קבלו את ג'וני פרנהאם בפעם הראשונה ב"בנדסטנד".
"סיידי המנקה
"עם הדלי והמברשת בידה
"בעבודה כל כך קשה
"מפרנסת את ביתה"
הוצאנו את השיר ב-19 בנובמבר 1967.
"סיידי המנקה"
כעבור יומיים השיר כבר הגיע למקום הראשון במצעד בוויקטוריה.
זה היה מדהים, לא ייאמן.
זו היתה פריצה מיידית, והוא הפך בן ליל למושא הערצה.
"כדי לנמנם ליד הטלוויזיה בערב..."
הוא היה רק בן 17. תינוק.
ג'וני פרנהאם היה הדבר המגניב החדש, אליל פופ קטן.
"סיידי המנקה"
נסעתי עם חברות
- שרי רומארו -
להופעה בפרת',
ואני זוכרת שהבנות צרחו.
"ידיה עם הסבון האדום"
היה לו רק השיר "סיידי".
"כבר שנים לא נגעה ביד גבר
"ועם הזמן לבה נדם מרעב
"קרצפי רצפות, בצעי את המטלות, סיידי היקרה"
כשהייתי צעיר אהבתי רוק כבד.
- ג'ימי בארנס -
אפילו כבחור צעיר, אהבתי רוקנרול כי אחי ניגן בלהקות.
אבל הקול של ג'ון, למרות שהשיר היה גימיק,
כמעט כמו מופע וודוויל,
היה משהו שובה בקול שלו.
פתאום אתה קולט שאתה שר ושורק איתו תוך כדי הליכה.
כשהוא הוציא את השיר "סיידי", צחקתי.
מה הוא עושה, לעזאזל?
- פיטר פוגי, מתופף -
הוא רצה להיות זמר רוק והוא שר על סיידי?
השיר הוא לא כוס התה שלי, אבל רבים אהבו אותו.
היום קשה להאמין,
אבל "סיידי" היה הלהיט הגדול ביותר בשנות ה-60.
באוסטרליה, הוא היה הלהיט של העשור.
- 40 הגדולים - - 1968 -
למרבה הצער, עם ההצלחה של "סיידי"
לא היה לו זמן, כי הוא היה עסוק בהופעות בטלוויזיה
ובדברים אחרים.
אז לא יצא לנו להקליט רבים מהשירים שלו.
"מטפטף לו הגשם על ראשי
"כאילו רגליי גדולות מידי למיטתי
"כלום אינו מתאים"
אני זוכר שבזמנו חיפשתי לו תדמית.
היו אנשים שנעלו מגפי ברך ולבשו מכנסיים צמודים,
עם חולצות מתנפנפות והמון חרוזים.
חשבתי שאלביש אותו בצורה דומה,
כמו האיש על בקבוקי ג'וני ווקר.
בלי הכובע, כמובן.
"כי לעולם לא אפסיק את הגשם"
הקאבר של ג'וני ל"טיפות הגשם" נסק היישר למקום הראשון.
"כי אני חופשי
"דבר אינו מטריד אותי"
היה קל לאהוב את ג'וני.
הוא נראה מדהים, היו לו להיטים.
"זוחל על הרצפה בגללך
"לא מאמין למה שאת עושה"
וכך הכתר הונח על הראש.
כל הכבוד, מלך!
הרי לכן מלך.
"זוחל על הרצפה בגללך
"לא מאמין למה שאת עושה"
ג'וני פרנהאם.
אני רוצה את זה.
יש לי בגד שיתאים לו בדיוק.
מלך הפופ...
- דארל ברת'וויית -
זהו זיכרון מתוק מאוד בשבילי.
זכיתי בתואר שלוש פעמים, וג'ון זכה בו חמש פעמים ברציפות.
ברכות, ממש מגיע לך.
אני חושב שאתה מדהים.
אני מקווה שהוא יתאים לך.
ג'ון בהחלט היה ראוי להגיע לפסגה,
ואנשים העריצו אותו.
"אחת הוא המספר הבודד ביותר שתחווה"
כל ערוצי הטלוויזיה רצו אותו. כל העיתונים רצו אותו.
רדיו פרת', נבקש מג'וני לקרוא פרסומת.
ג'וני. -עכשיו?
כן, עכשיו. -עכשיו, עכשיו.
תשלמו רק 1.85 דולר כשתשכרו טלוויזיה של ג'נרל אלקטריק...
ג'ון שיתף פעולה, הוא עשה כל מה שביקשו ממנו לעשות.
עבדתי או ישנתי. -תודה, מארק.
עבדתי כמות מטורפת של שעות.
כך שכשהייתי ער, הייתי פגיע.
"כן, אין דבר עצוב יותר"
לדארל זה היה כמו משחק.
לא היה לו שום ניסיון בתחום הזה.
הוא היה מעצב שיער, ופתאום
הוא מנהל את האמן הכי לוהט במדינה.
אני קבעתי תמיד את סדר השירים שהוא שר.
ניהלתי את החזרות של הלהקות.
לא ידעתי כלום על מוזיקה, אבל ידעתי איך היא נשמעת.
דארל בהחלט היה אחר.
הוא היה ממוקד מאוד, ואם הוא בחר בג'ון,
הוא התכוון להשקיע הכול בג'ון.
דארל היה מאוהב בו.
- ג'יל פרנהאם -
הוא לא היה אדם נחמד. למעשה הוא היה די רשע.
"אחת הוא המספר הבודד ביותר שתחווה"
הוא היה נותן לג'ון כדורים ממריצים וכדורי הרגעה.
ג'ון היה ישן במשך כל היום ותוהה, "למה אני ישן כל כך הרבה?"
יש לו זמן לצאת עם בחורות?
מעט מאוד. הוא...
אין לו חברה.
האם הוא נתון לחסדי המעריצים, או לחסדי המנהל שלו?
האם הוא בובה שלוקחים אותה מפה לשם ומפעילים אותה?
הייתי אומר שג'ון ואני דומים יותר לחברים
מאשר לאמן ולמנהל שלו.
אתה ממלא תפקיד של אב, לדעתך?
אני לא יודע.
אני חושב שאני דואג לאינטרסים שלי.
"הצעתי לאהובי לצאת לטיול"
כולם רצו לנסוע ללונדון ולהפוך לכוכבים.
הקריירה של אוליביה ניוטון ג'ון המריאה. היא הצליחה בגדול בתקופה הזו.
היתה לה קריירה כמו שלג'ון היתה אמורה להיות.
לונדון היתה מלאה מוזיקה ואנשים מדהימים.
כן, זו היתה תקופה מדהימה.
"לאורך גדות נהר אוהיו"
כל להקה שהיתה שווה משהו עשתה את דרכה ללונדון.
ארה"ב עדיין היתה סגורה בפנינו,
אבל אולי משום שכולנו הגענו מבריטניה במקור,
הניסיון להצליח שם
היה מבחינתנו מוקד משיכה.
האם הוא יכול להיות כוכב בינלאומי?
בטח. בטח. -בקלות?
בקלות רבה. צריך רק למצוא את הערוץ הנכון.
אתה יכול להיות כוכב בינלאומי?
אני לא יודע, אבל אעשה כמיטב יכולתי.
בעקבות "סיידי", אי-אם-איי הציעו לי תפקיד באולפני אבי רוד,
וג'ון עוד היה חתום באי-אם-איי.
אז חשבתי שאם אהיה באנגליה,
לפחות יהיה לי סיכוי לעניין אותם בהבאתו של ג'ון לבריטניה.
- אבי רוד -
דארל טס לשם עם ג'ון
והביך את עצמו מהרגע הראשון.
הוא שתה יותר מדי
והוא היה אמור לבוא ולהציג את ג'וני
בפני אנשי המקצוע באי-אם-איי.
לא הצלחתי לעניין אותם בג'ון.
לקחתי אותו לאי-אם-איי, לקחתי אותו לחברות תקליטים,
אבל באי-אם-איי אמרו, "יש לנו את קליף ריצ'רד. אנחנו לא צריכים את הבחור הזה".
"ברכות וצהלולים
"שהעולם ידע שאין גבול לאושרי"
ג'ון עלה על המטוס וחזר למלבורן,
ומבחינתי היה זה שברון לב.
- אל תתגייסו לרצוח -
- אנו מתנגדים לגיוס! -
באוסטרליה, הכול השתנה.
נלחמנו בווייטנאם.
"בגלל שאני אוהב אותך
"לא בגלל שאנחנו רחוקים
"בגלל שאני מתגעגע אלייך
"המחשבות עלייך חוזרות אליי"
בבית, עולם המוזיקה נכנס לטירוף
עם אירועים כמו פסטיבל סאנברי.
"תעשו מה שבא לכם, תהיו מי שבא לכם
"תעשו מה שבא לכם, תהיו מי שבא לכם"
"פעם הלכנו יחד"
ייצור כוכבי פופ נהפך לנחלת העבר,
וכבר לא היה מדובר באדם אחד.
להקות היו הדבר הבא.
"תעשו מה שבא לכם, תהיו מי שבא לכם"
הייתי בלהקת "המאסטרס אפרנטיס" ותמיד קראו לנו
"הילדים הרעים של הרוקנרול."
וג'ון היה כוכב פופ.
- גלן ויטלי -
היינו כמו שמן ומים מהבחינה הזו,
אבל זה לא מנע מאיתנו מלהיות חברים טובים.
אחותי היתה צעירה ממני בארבע שנים,
וחדרה היה מלא בפוסטרים של ג'ון פרנהאם.
- גיינור ויטלי -
בחדר שלי היו פוסטרים של מאסטרס אפרנטיסס,
ושתי האהבות האלה נפגשו במסדרון.
נהגנו לצאת בסופי השבוע לצוד ארנבים.
נסענו לוונגרטה וישנו בוואן של המאסטרס.
עשינו יחד דברים מטופשים.
ג'ון וגלן התחברו
בזכות החוויות שלהם בעולם המוזיקה בתקופה הזו.
- אפרנטיסס, ג'וני פרנהאם -
גלן היה רוקר בנשמתו, אבל היה מתוק מאוד.
אני חושבת שג'ון היה מתוק מאוד,
אבל היה בו רוקנרול שהשתוקק לצאת.
והם מצאו מקום משותף שבו שניהם...
לא התנחמו זה בזה, אבל בהחלט התחברו.
היה לנו אותו מנהל, דארל סאמבל.
גרנו יחד כשותפים בסנט קילדה,
ודארל נהג לומר שאנחנו גרים אצלו בפנטהאוז.
אבל זו סתם היתה הקומה העליונה בבית דירות.
הפנטהאוז היה מלא בחברים של דארל.
ואז אנחנו הגענו, שני נערים בלונדיניים.
חיי השתנו באופן דרמטי בערב אחד
אחרי הופעה בפסטיבל הול עם המאסטרס אפרנטיסס.
כל הכרטיסים נמכרו, אנחנו היינו ההופעה המרכזית.
היה בלגן באותו הלילה, ואני זוכר שהורידו אותי מהבמה.
קרעו לגזרים את חליפת הקטיפה שלי.
הגיטרה שלי עשתה סיבוב באולם לפני שהיא חזרה אליי.
- מאסטרס עשו בלגן -
כל מה שאני זוכר זה שהיחצ"ן הסתובב ואמר,
"הקהל שלנו היה גדול יותר משל הביטלס."
ישבתי שם ושמעתי, "קהל גדול יותר משל הביטלס".
זה היה הלילה שבו נפל אצלי האסימון.
שילמו לנו רק 200 דולר.
אז אחרי שחילקנו את הסכום בין ארבעה אנשים, הערב ההוא עוד עלה לי כסף,
כי נאלצתי להחליף את החליפה, שעלתה 70 דולר.
התחלתי לחשוב, "משהו לא בסדר בניהול,
"משהו פה לא מסתדר."
באותו יום החלטתי לעזוב את דארל סאמבל.
לקחתי על עצמי את ניהול הלהקה
ושיניתי את ההתנהלות שלנו.
אחר הצהריים טובים, אנחנו להקת "ליטל ריבר".
גלן עבר מנגינה בבס לניהול מוזיקלי במשרה מלאה.
הוא חיבר בין כותבים וזמרים טובים
והם הפכו ללהקת "ליטל ריבר".
והם המריאו.
"למה את כל כך ממהרת?
"האם יש סיבה לדאגה?
"הסתכלי סביב והאטי
"איך זה להיות בתוך בובה?
"הראש עושה לך בעיות?
"זה לא חטא
"לשחרר
"חכי, העזרה בדרך
"אגיע הכי מהר שאוכל"
הם היו מצוינים.
לא היה תו אחד לא במקום.
לא היה קול אחד שלא שר בהרמוניה.
- טומי עמנואל -
הכול היה מתוסרט באופן מושלם.
התייחסנו לליטל ריבר כאל להקה שתירש את האיגלס.
"אל תשכחי מי יטפל בך"
הם הצליחו בחו"ל באופן שאנשים כמונו רק חולמים עליו.
באוסטרליה, יש שמועות על עסקאות בשווי מיליוני דולרים
בינכם לבין קפיטול רקורדס.
אלה אינן שמועות.
סגרנו עסקה מאוד משמעותית עם קפיטול כאן בארה"ב.
"תחזיקו מעמד"
עד אמצע שנות ה-70 החל כוכבו של ג'וני לדעוך, ומעיין הלהיטים יבש.
סצנה 11, טייק ראשון.
אתה מדוכא לפעמים?
כן, הרבה. המילה "מדוכא" לא מוצאת חן בעיניי,
אני בררן במילים, אבל אני...
אני מתחיל לחשוב על...
לאן אני רוצה ללכת, מה ארצה לעשות,
ואני לא ממש...
מגיע לשום מקום עם המחשבות האלה.
וזו הרגשה מאוד משונה.
דארל היה מוכן לקחת כל דבר, ואפילו צירף את ג'וני למחזמר.
- צ'ארלי גרל -
שם הוא פגש בעלת ברית חזקה ביותר.
- ג'וני פרנהאם -
הוא היה מצחיק מאוד, היה מאוד שמח בסביבתו.
היה קל להסתדר איתו, הוא היה מאוד חמוד.
ג'יל היתה אז רקדנית המחול המודרני הטובה בתקופה.
היא היתה פשוט מדהימה,
ולא עבר זמן רב עד שג'ון שם לב אליה בין רקדני המחזמר.
אני חושבת שברגע שהוא החליט ושם עליה עין, זהו זה.
העסק היה חתום.
"איש לא יודע מאיפה היא באה,
"כשאת שואלת אותי"
אולי דארל הרגיש שהוא מאבד את ג'ון, כי ג'ון התאהב.
"האופן שבו היא מחייכת אליו
"ליבו מתמלא"
דארל רצה שג'יל תיעלם,
ועשה כל שביכולתו כדי להרוס את מערכת היחסים,
וזה רק חיזק אותה.
- כנסיית סיינט מתיו -
"בייבי, זה קסם
"הבט בעיניה, הן קצת מעורפלות
"גן עדן שמגיע עם אישה מתוקה
"את לא יודעת שזה קסם?
"בייבי
"בייבי, זה קסם
"מסע על שטיח קסמים לאישה מאוהבת"
- חתונת בילמן-פרנהאם -
אחרי שותפות בת תשע שנים, ג'וני פיטר את דארל.
כעבור חודשים ספורים, אי-אם-איי שחררו את ג'וני.
"מסע על שטיח קסמים לי ולך"
זהו עסק קשוח ביותר, כי ברגע אחד אתה נהפך ללא חיוני.
היתה תקופה בשנות ה-70 שאני לא יודעת איפה הוא היה.
הקול המדהים הזה פשוט נעלם.
"לעולם לא אפסיק את הגשם"
איבדנו את ג'ון. אולי גם הוא התקשה.
חזרתי לאוסטרליה, לגולד קוסט,
ג'ון הופיע בטווין טאון, אז הלכתי לראות אותו.
תודה רבה לכולם.
אתם אוהבים את השירים הישנים?
אפשר לקבל דו בבקשה?
דו...
כן, זה ככה...
היתה לו להקה שלא ידעה לנגן.
וברגע כלשהו באמצע אחד השירים,
הוא הרים יד ואמר, "אני לא יכול להמשיך".
ואז אמר ללהקה, "זה הולך ככה.
"אחת, שתיים, שלוש, ארבע."
הוא היה צריך לספור בשבילם.
ישבתי שם וחשבתי, זה כל כך גרוע...
איך זה שג'ון פרנהאם, הזמר הכי טוב ששמעתי,
מופיע עם להקה שלא יודעת לנגן?
היו ערבים עם קהל של 15 אנשים בלבד.
היינו בקצה גבול היכולת.
לקחתי את העניבה השחורה שלו, זרקתי אותה לפח.
אמרתי לו, "חבר, אתה שר עם להקה שאפילו לא יודעת להחזיק קצב.
"זה נורא ואיום."
לילה טוב. האל יברך אתכם.
"הסתכלו סביב"
הערב הגורלי הגיע כשג'ון הגיע לווגאס.
גלן הזמין את ג'ון ואת ג'יל לראות הופעה של ליטל ריבר בנד
בשיא תהילתם.
"לוקח זמן לפנות זמן, לפנות זמן להיות שם"
ג'ון לא האמין שהלהקה האוסטרלית הקטנה
מנגנת במופע שכל הכרטיסים אליו נמכרו, וכולם משתגעים.
"תסתכלו סביב"
וזה הטריף אותי.
לאחר מכן שתינו בירות והוא שאל,
"מה אתה עושה?" ואמרתי, "לא הרבה".
"תחושה של חורף אך שהלב לא יתקרר"
הוא היה בבעיות כלכליות.
הוא השקיע במסעדה שלא הצליחה.
"ואני אוהב אותך יותר מכול
"את לא כמו כולן"
הוא היה די מרושש.
"את שם כשאני צריך אותך"
אמרתי לו, "חבר, אולי אני אתחיל לנהל אותך?"
"אזדקק לך"
כשג'ון חתם עם גלן,
אני חושבת שהוא סוף סוף מצא מישהו שהאמין בו עד הסוף
והיה לו חזון עבורו.
ג'ון היה אדם יצירתי. הוא לא היה איש עסקים.
הוא היה צריך תמיכה כדי לעשות את מה שהוא ידע לעשות הכי טוב.
אמרתי לו, "חבר, אתה כבר לא ג'וני.
"ג'וני פרנהאם הוא הבחור של סיידי המנקה.
"אתה ג'ון. ג'ון פרנהאם."
כשהוא התחיל להזדהות כג'ון, המסר היה "אני רציני.
"אני אמן בוגר, וזה מה שאני עושה."
במשך תקופה הייתי מתוסכל.
מה שעשיתי לא עניין אותי.
אני לא חושב שהקהל שלי
התרגש ממה שעשיתי.
החלטתי לקחת סיכון וללכת לכיוון אחר.
הקאבר שלו ל"הלפ" הגיע מהשירה בבית,
כשהוא עצמו מנגן בפסנתר.
"כשהייתי צעיר, צעיר בהרבה מהיום"
עם השיר "הלפ" הוא סוף סוף הבין, "אני מסוגל לעשות את זה".
אז נפל האסימון.
הוא ביצע את השיר בצורה ששירתה את הכישרון שלו ואת המנעד שלו.
- ריצ'רד מרקס -
"תעזרי לי אם את יכולה
"אני עצוב
"ואני מעריך את העובדה שאת בסביבה"
הפעם הוא עשה משהו שהיה שלו,
עיבוד משלו.
הוא חשף רגשות. "זה אני".
"וחיי השתנו בהמון דרכים"
הרגש שפרץ...
אז התחלתי לחשוב, "וואו, ג'וני פרנהאם יודע לשיר".
"תעזרי לי אם את יכולה
"אני עצוב
"ואני מאוד מעריך את קיומך"
כשג'ון שר את זה, השיר נהפך לבלדה עוצמתית.
השיר הזה בעצמו הוא כמו כיתת אמן לזמרים.
"הצילי אותי"
לא הייתי אומרת שיש ייאוש בשיר,
אבל בהחלט היה שם...
זה היה כמעט כמו אודישן לקבלתו מחדש של ג'ון בעולם.
"איך אגיע אלייך"
ג'ון הוא מוזיקאי מדהים.
"כל כך הרבה מילים"
מה שהכי הפתיע אותי הוא שהוא מסוגל לשיר כל דבר.
"ואני חייב לומר"
ארגנתי פגישה.
- גרהם גובל, מפיק -
הצעתי להפיק לו שיר.
"את יודעת שאני רוצה אותך"
אני חושבת שגלן פנה לגרהם שיפיק את ג'ון,
כדי לתת לו התחלה חדשה.
שירים חדשים, אלבום חדש.
במטרה להוציא את הקול של ג'ון חזרה לעולם.
"נשמור את התחושה..."
גרהם גובל היה חבר מייסד בלהקת ליטל ריבר
והוא כתב חלק מהשירים הכי...
את רוב הלהיטים שלהם.
"יום שישי מאוחר, ליוויתי אותך הביתה
"הגענו לשער וחלמתי על הלילה..."
בלהקת ליטל ריבר היו כותבים נוספים.
"האם זה יסתדר?"
לפעמים היו שלושה שירים בשנה.
חשבתי שזו הזדמנות נהדרת לי ולג'ון.
"אני רוצה לבנות עולם סביבך"
גלן ידע כמה קשה לעבוד עם גרהם.
אבל הוא גם ידע איזו אובססיה יש לו לקול של ג'ון
והוא ידע על השירים המדהימים שכתב.
אז היה שם קול מדהים, שירים מדהימים. "נעשה את זה".
לג'ון היה תרמיל מלא בקלטות.
הוא אמר, "אלה שירים שכתבו לי או נתנו לי".
היו שם בערך מאה שירים.
דיברתי איתו בכנות ואמרתי שאני לא שומע
שום דבר חוץ מעיבוד לשיר "הלפ".
ואת השיר "שיר לג'ילי" שכתב על אשתו.
הוא שאל אם יש לי שירים, אמרתי, "בטח, המון שירים".
גרהם הוא חולה שליטה מטורף.
גרהם בטח ידע אילו שירים הוא רוצה שג'ון ישיר
עוד לפני שהתחילו לעבוד על אלבום.
אני חושב שהאלבום "חשוף" כלל את השירה הטובה ביותר שלו.
- ג'ון פרנהאם, "חשוף" -
"חשוף" היה יכול להיות אלבום שמייחד את ג'ון.
אבל גרהם היה המפיק,
ושוב הגבילו מאוד את ג'ון.
בסופו של דבר כתבתי שמונה מתוך עשרת השירים באלבום והפקתי אותו.
הרבה אנשים לא מעריכים את הסיכון שלקחת
כשהחלטת לשנות תדמית,
לעבור לסגנון רוק קצת יותר מתוחכם.
זה לא רק להגיד, "נקליט שירים חדשים".
- וילסי, 1981 -
זה כמעט שינוי של אורח חיים. -כן, זה שינוי מוחלט.
אני כבר לא שר את "סיידי" או את "טיפות גשם".
אני רוצה להתקדם. לקח לי הרבה זמן לקבל את ההחלטה.
"אתה ג'ון, הזמר הטוב במדינה.
"אוציא אותך לאור ותעשה את מה שאתה אמור לעשות."
"יותר מדי מוקדם מדי..."
הקמתי את ההרכב הטוב במדינה.
אנשים כמו טומי עמנואל. זו היתה להקה מעולה.
ג'ון אהב את זה.
כשהתחלנו בחזרות, עשינו שינויים קלים.
הסאונד היה מעולה, והוא היה מוקף בצוות מעולה.
ואז הוצאנו אותם לסיבוב הופעות.
"אני לא רוצה שתלכי..."
אני זוכרת את ערב הפתיחה. בלילה הזה הכרתי את גלן.
הוא הביא את ג'ון ואת הלהקה החדשה והלוהטת שלו,
והם שרו את השירים מ"חשוף",
ובפעם הראשונה זה לא כלל את "סיידי".
סצנת המוזיקה באוסטרליה בשנות ה-80 פשוט התפוצצה
מהסאונד החדש והמדליק.
כולם הלכו לפאבים כדי להשתולל עם הלהקות המצוינות האלה.
מידנייט אויל. קולד צ'יזל עם ג'ימי...
"אתמול בלילה למדנו..."
כשאתה באמצע הפאב ועומד בשלולית של בירה
ואנשים תופסים לך את התחת, זה כמו להיות חלק משבט.
זה לא מקום לרכי-לב.
"הגשרים נשרפו..."
אם אתה נחמד ומעודן מדי, או שאתה לא מבין את הראשוניות הזו,
זה לא חשוב כמה טוב אתה כמוזיקאי.
הפאב אינו הסביבה הטבעית של ג'ון.
אפשר להלביש אותו במכנסי עור,
אבל זה לא יהפוך אותו לג'ימי בארנס.
זה לא התאים לו.
זו היתה סצינה שלמה שג'וני לא היה שייך אליה.
אני זוכר שירדנו מהבמה והיינו בחדר ההלבשה,
והוא נתן אגרף לדלת של הארון.
הארון היה עשוי מתכת, והוא ריסק אותו.
אמרתי לו, "היי, זמר.
"תורך יגיע. אל תדאג.
"תורך יגיע."
"יום נישואים שמח, בייבי.
"חושב עלייך..."
להקת ליטל ריבר של הציבור וליטל ריבר הפרטית.
אני לא יודעת איך גלן עשה את זה.
אני לא יודעת איך הוא ניהל את כל הטיפוסים האלה.
"אני רואה בעיניים שלך..."
לנהל את ליטל ריבר היה כמו לנהל את מלחמת העולם השנייה.
- בולשיט -
כמו זיקוק שעומד להתפוצץ.
סימני החלקה.
ניגנו עם פליטווד מק ועם האיגלס,
ובכנות, חשבנו שאנחנו לא פחות טובים.
גרהם ויתר על שורוק כדי להשיג את ג'ון.
הגענו למצב שבו הכול נשבר עם גלן,
די נמאס לי ממנו.
אני חושב שגם לגלן נמאס מאיתנו. זה היה הדדי.
לא החלטתי לעזוב, החליטו בשבילי.
- גלן שורוק, זמר -
גלן התבקש לעזוב.
שניהם זמרים מדהימים, אבל גלן היה נותן פירוש לשירים שלי,
ואילו ג'ון שר בדיוק את מה שכתבתי.
זה היה ההבדל הגדול ומה שמשך אותי בתור כותב שירים.
"יש מה ללמוד, כשהבחורה שלך עוזבת אותך..."
בתקופה ההיא, גלן ואני בדיוק נישאנו.
קודם כול, גלן שורוק וג'ון פרנהאם
היו שניהם שושבינים בחתונה שלנו,
אהבנו את שניהם.
אבל רצינו רק את ג'ון.
"יום נישואים שמח..."
ג'ון שאל אותי מה אני חושבת, ואמרתי, "מה יש לך להפסיד?"
חשבתי שהעברת ג'ון לעמדת הסולן של ליטל ריבר
היתה מבחינתם מעבר חשוב לפופ של המיינסטרים.
בשבילו זה היה מושלם.
פתאום אנשים אמרו, "אני יכול לראות את ג'ון בלהקה.
"אני יכול לדמיין אותו מופיע באפולו", או איך שלא קראו לאולמות.
כשביקשו ממני להצטרף,
אמרתי, "אם אתם רוצים שאשיר כמו גלן שורוק,
"זו בעיה, כי אני לא יכול.
"אני יכול לשיר רק כמו שאני שר."
טוב...
- התוכנית של דון ליין, 1983 -
אנחנו מאוד נרגשים מזה.
איך זה השפיע על הלהקה?
להחליף לסולן אחר,
במיוחד מישהו במעמד של ג'ון, שקנה מעמד של זמר עצמאי?
הקטע המלחיץ הוא שאנחנו עוד לא יודעים.
זו למעשה ההופעה הראשונה שלנו יחד מאז שג'ון הצטרף ללהקה.
עד עכשיו היינו באולפן.
עם הזמן נגלה. כולנו מרגישים ביטחון. אנחנו חושבים שזה יצליח.
ג'ון ישיר גם חומרים ישנים
שאיתם ליטל ריבר התפרסמה.
זה לא "ג'ון פרנהאם וליטל ריבר בנד"?
זה ליטל ריבר בנד.
אני זוכרת שג'ון התרגש מאוד מההופעות עם ליטל ריבר.
אני יודעת שמבחינתו הוא סוף סוף לא היה זמר פאבים,
ולא זמר קברט,
הוא היה סוף סוף במקום שבו הוא אמור להיות.
על במה גדולה, עם צוות ענק,
תאורה נהדרת,
הפקה מעולה מול עשרות אלפי אנשים.
מדהים!
תודה רבה.
"אם יש משהו שחסר לי בחיים
"זה הזמן שיש לי לבד
"בהפלגה על המים הצלולים והקרירים
"יש המון אנשים ידידותיים..."
ג'ון ואני, בתור החדשים בליטל ריבר,
- דיוויד הירשפלדר, מלחין ומוזיקאי -
רצינו שנינו להטביע חותם בלהקה.
כן! קדימה!
הוא בן אדם שצריך להיות בחזית. -קדימה!
הוא הרבה יותר הרפתקן על הבמה מכל הבחורים האחרים.
הוא מיד הולך קדימה
ושר אל האנשים, ומערב את הקהל.
הוא האדם שבאור הזרקורים.
"תגידי שאת אוהבת אותי..."
הזרקור תמיד היה על ג'ון, והרגשנו, "למה אנחנו בכלל פה?"
לא שמו אלינו לב בכלל.
הרגשנו כמו להקה שמלווה אמן סולו.
בשלב כלשהו גרהם ביקש מהצוות להדביק את המעמד של המיקרופון
ואת הכבל לבמה.
הוא קרע את זה מהרצפה.
הוא אמר, "קשרתם אותי לבמה".
אני לא ממש זוכר.
זה נשמע כמו משהו שהתאים לי לעשות בתקופה ההיא.
לא הייתי עושה את זה היום.
אני חושבת שהוא הניח
שכשיצטרף תהיה לו השפעה כלשהי
על החומרים שאותם ישיר.
אבל זה לא מה שקרה.
הוא פשוט שר את אוסף השירים של אדם אחר, על הבמה של מישהו אחר, של גרהם.
אני רק הייתי הזמר ששר את הלהיטים שכבר יצאו.
מעולם לא הייתי ממש בלהקה.
אני חושב שאחרי זמן מה, הוא חש לכוד בליטל ריבר.
הוא לא שלט על מה שהוא שר.
שוב הסיפור של "סיידי".
מבחינתי זה היה ממש מאתגר.
שוב ג'ון מצא את עצמו תחת שליטה של מישהו אחר.
לא אוריד את החולצה. לא.
- רוברט פרנהאם, הבן -
אני לא רוצה להרוס את הקשמיר. -טייק שישי.
"כשאתה מבצע מהלך"
אני זוכרת שג'ון כתב את "משחק כדי לנצח"
ושהוא היה גאה מאוד בשיר.
"יש מצב שאתה מאחר"
זה היה שיר ההתבגרות שלו.
"לשחק כדי לנצח."
זה בהחלט המוטו שלי.
זה שיר שכתבתי כשהייתי בליטל ריבר. "משחק כדי לנצח".
"משחק כדי לנצח", את זה ג'ון כתב כמסר לליטל ריבר.
הערב ההוא באמפי יוניברסל היה משמעותי מאוד.
כולם בקהל באו לראות את ליטל ריבר בנד.
"יש מצב שאתה מאחר...
"הפעם אני משחק כדי לנצח."
הקהל היה מלא בכוכבים.
היו המון אנשים מפורסמים. פרנק סינטרה...
וגלן ראה איך הלהקה מתפוצצת.
"הפעם אני משחק כדי לנצח."
התרוצצתי כמו תרנגולת בלי ראש,
ניסיתי להרגיע את כולם, "תישארו רגועים"...
"אם תתעכב יותר מדי"
אז לקחתי את המשקה של גלן ופוררתי בו כדור וליום.
"הפעם אני משחק כדי לנצח"
אני חושבת שאלה היו שני כדורים.
לא הייתי צריכה להכניס את השני,
כי בזמן שכולם קרעו אחד את השני,
נכנסנו לחדר של היחצן ומצאנו את גלן ישן על הספה.
"לא ראיתי שזה לא מה שאני צריך...
"הייתי טיפש"
זה היה הסוף. באותו הלילה, ג'ון ניגש לגרהם ולביב ואמר,
"אתם עוצרים אותי. אני רוצה שתזוזו לי מהדרך."
הזרקור היה עליי, וזה שם עליי הרבה לחץ.
חשבתי שאם אני נתון ללחץ כזה,
אז לפחות אעשה את זה מהסיבות הנכונות, ואקום ואפול בגלל החלטות שלי.
הוא הופיע בפני כמויות אדירות של אנשים,
ואפשר היה לחשוב שהוא הרוויח המון כסף.
החוב שליטל ריבר צברו
בגלל אלבומים קודמים שלא הצליחו
קוזז עכשיו מהרווחים של ג'ון.
כשג'ון עזב,
לליטל ריבר היה חוב משמעותי.
"החסד לימד
"את ליבי מורא
"והחסד
"שיכך את פחדיי"
היה קשה מאוד. נאלצתי למכור את הבית, את המכוניות וחפצים אחרים,
וחמותי ישבה שם,
ואמרה, "בוא ניקח את רוברט למקדונלדס",
ולא היה לי כסף לקחת אותם.
אמרתי לאשתי, "אי אפשר". לא היה לנו מספיק כסף.
"בסכנות רבות
"בקושי ובמצוקות"
ג'ון עזב את ליטל ריבר כשהוא שקוע בחובות, אבל כגבר בשל.
"הגעתי כבר
"החסד הוביל"
ניסיתי ללא הצלחה להשיג לו חוזה הקלטות.
הבעיה היתה קללת "סיידי המנקה",
כי חברות התקליטים אמרו, "לא נחתים את ג'וני פרנהאם".
כולם ויתרו.
"שתוביל אותי הביתה
"חסד מופלא"
כל דבר שהוא שר, הוא שר מדהים.
"מה מתוק הצליל"
הצורה שבה שר את "חסד מופלא", הצורה שבה הגיש את השיר,
ההשתתפות שלו היתה אותנטית וברורה.
- ונטה פילדס, זמרת -
"אדם נחות כמוני
"פעם אבדתי"
הבטחתי לו משהו.
"אני מבטיח לך שתהיה לך ההזדמנות להקליט את האלבום שיגדיר את ג'ון פרנהאם."
במצב כזה, הבחירה הפשוטה היתה להתכסות בשמיכה
ולהרגיש מרוסק.
אבל עם גלן וג'יל, ועם הקול של ג'ון,
הם שיתפו פעולה וחשבו על תוכנית.
"אני רואה
"כן, אני רואה"
ערב טוב, להלן החדשות.
גיינור שאל שאלות
כשאמרתי שנאלצנו לקחת משכנתא על הבית.
הייתי זקוק לכסף, היינו צריכים לשלם לאולפן,
לשלם לנגנים.
לא היתה לנו משכנתא בימים ההם, אלה היו הימים הטובים.
ועכשיו אנחנו מוציאים משכנתא שנייה על המשכנתא של המשכנתא.
אז לא שאלו אותי, אבל בדיעבד הייתי מהמרת על שני בתים
שג'ון יצליח.
בדיעבד. כנראה.
ניסיתי מאוד להביא את המפיקים הגדולים אלינו.
קווינסי ג'ונס, נכון?
גלן ניסה לשכנע את קווינסי להפיק את האלבום הבא של פרנהאם,
והוא לא הצליח.
רוס היה מפיק שגם תפקד כמנהל במה
בסיבובי הופעות בארצות הברית עם ליטל ריבר.
רוס אמר, "תבחרו בי".
ומשום מה, גלן בחר בו.
ג'ון חיבב את רוס,
כי הוא היה בחור שקט ונעים.
אני חושב שג'ון הרגיש בנוח עם רוס.
הוא שכר בית ברחוב מאנינגהם,
בית ששובר את הנשמה,
אבל היה לו מוסך.
כך נולדה להקת המוסך.
ג'יל היתה למעלה.
לא שמעתי כלום.
מדי פעם הייתי מורידה להם עוגיות.
ג'ון אמר שכדאי להביא את הרשי,
אז התקשרתי להרשי ואמרתי,
"רוצה לבוא להפיק אלבום איתי ועם ג'ון?"
והוא אמר, "כן".
בדיוק השקעתי המון כסף
בציוד יקר שנקרא פיירלייט,
שעלה 35,000 דולר ב-1984.
היום אני חושב שזה מטורף.
אני לא מאמין שהוצאתי סכום כזה על פריט ציוד אחד.
אז מילאתי את הוואן בציוד,
היה לי פיירלייט, היה לי די-אקס שבע,
היה לי סינתיסייזר פרופט 5,
סיקוונסר קיו-אקס 1
שהיה מחובר לשמונה די-אקס 7 בתצורת מודולים.
לג'ון היה מקליט של שמונה ערוצים.
היתה לנו אפשרות להקליט את השירה שלו על טייפ אנלוגי.
ואת זה שילבנו עם רוס.
היתה לו מכונת תופים חדשה,
וזו היתה התזמורת שלנו, במוסך של ג'ון.
זו היתה הפלטה שלנו ליצירת האלבום "ג'ק הלוחש".
בתקופה הזו עולם ההקלטות רק התחיל את המעבר לדיגיטלי
ולסימפול. מדובר בתחילת התקופה.
מכונת התופים שלנו
היתה מהראשונות במדינה.
וג'ון נורא אוהב לנסות דברים חדשים.
הוא זורם עם כל דבר.
היינו יחד בסירה המשונה הזו,
שלושה אנשים עם אופי שונה.
ג'ון ואני היינו עם עיקר הרוח היצירתית.
ורוס היה שם כדי לצפות ולהנחות,
ולעזור לנו לבחור את הרגעים הטובים ביותר.
היינו צוות טוב, אני חושב.
האלבום הזה היה לו מאוד חשוב, כי המון דברים היו תלויים בו.
כל כך הרבה דברים.
מתחילים מחיפוש חומרים,
ואני חושב שהקשבתי ל-2,000 שירים, לפחות.
האזנתי לסקיצות, האזנתי לכל דבר.
והייתי חייב להקשיב לכל שיר עד הסוף,
כי ככותב שירים מתחיל בעצמי,
אני מבין כמה הם השקיעו,
לכן אני חייב להם לפחות את זה.
התקשרתי למו"לים ואמרתי "תשלחו שירים, תשלחו שירים".
הרבה מהם לא טרחו בכלל.
- רוס פרייזר, מפיק -
"ג'ון? מה אמרת... ג'ון פרנהאם? לא ממש, לא. ג'וני? לא."
על אף הלחץ, בפעם הראשונה,
הוא היה בשליטה מלאה על הקריירה שלו.
ולא היה מרוצה ממנו.
ג'ון מאוד בררן.
הוא דחה כמה שירים ממש טובים.
זה שאני זוכר הוא סקיצה של "בנינו את העיר הזו".
על רוקנרול.
"בנינו את העיר הזו...
"בנינו את העיר הזו על רוקנרול"
רוס ואני החלפנו מבטים וחשבנו,
"וואו, איזה המנון פופ."
וג'ון אמר, "אני לא אוהב את זה. זה חמוד מדי. זה נשמע
"בנינו את העיר"...
הוא התחיל לעשות ממנו צחוק, אז עברנו הלאה.
השקענו המון מאמץ בסאונד ובעיבוד השירים.
זה היה אלבום חשוב ביותר מבחינתי.
רציתי לסיים אותו ולומר,
"זה האלבום הכי טוב שיצרתי."
"אין סיבה לפקפק במה שאת רואה
"עצמי את עינייך ותני דרור לרגשות"
"תניע את הגלגלים
"ותראה איך הם מסתובבים
"אני רוצה להפליג בים
"נמאס לי מהעיר הזו."
אני חושבת שהם הקשיבו לכל השירים,
לכל סקיצה שנשלחה, והיו דדליינים,
היינו חייבים להוציא את האלבום.
"קצת יותר קרוב אלייך"
היו לנו שמונה שירים ממש טובים, והיינו זקוקים רק לשיר אחד נוסף.
לא אשכח את הבוקר שבו שלפנו קלטת,
והשמענו אותה, ושמענו את "אתם הקול".
שכתב אותו הסונגרייטר של מאנפרד מן.
הוא כתב אותו וחשבתי, "טוב, הוא כותב טוב".
אי אפשר לנצח במלחמה גרעינית.
אי אפשר לדבר עם ברית המועצות כמו שמדברים
עם ממשלות ומדינות אחרות.
התקופה ההיא היתה שיא מבחינת החשש מנשק גרעיני.
הייתי עם חברים ועמדנו לצאת להפגנה של הקמפיין להפסקת הנשק הגרעיני
- כריס תומפסון, כותב -
שהתחילה בשעה שש בבוקר, ו...
כן, לא התעוררנו.
היו שם 150,000 אנשים בערך.
כעסתי על עצמי שלא הייתי שם,
אבל קיבלתי רעיון לשיר.
הזמנתי מראש סשן עם שני כותבים שעבדתי איתם בעבר,
אנדי קונטה ומגי ריידר.
בתוך שעה היה לנו בית שמצא חן בעינינו.
הבאתי את זה כרעיון, והיא ניגנה...
ואני שרתי ככה.
ואמרנו, "נפלא".
קית' ריד היה כותב המילים האדיר של פרוקול הארם.
למחרת הלכתי לביתו ובתוך ארבע שעות בערך
כתבנו את המילים כפי שמכירים אותן היום.
דוריס טיילר עבדה אצל גלן כמוציאה לאור.
היא נתנה לי את השיר.
נכנסתי לאוטו כדי לנסוע לג'ון,
וחשבתי, "וואו, זה טוב".
הגעתי לבית של ג'ון ואמרתי, "תשמעו את זה".
הקשבנו והסתכלנו אחד על השני וחשבנו, וואו.
והוא אמר, "זה מדהים".
השיר "אתם הקול" הגיע אלינו בערך שבועיים
לפני שסיימנו להקליט את האלבום.
ואני פשוט אמרתי, "זה שלי. אני רוצה את השיר הזה".
אנחנו חייבים את השירים עכשיו. זה להיט.
קיבלתי שיחה מהמוציאה לאור.
אמרו לי, "ג'ון פרנהאם הקליט את השיר.
"אפשר לאשר לו?"
ואני אמרתי, "לא, לא".
הדבר היחיד שהכרתי של ג'ון פרנהאם
היה שיר שנקרא "סיידי המנקה".
"סיידי המנקה"
לא היינו מוכנים לקבל סירוב. המשכנו בכל זאת להקליט אותו.
והם הקליטו אותו.
הם לא היו אמורים להקליט אותו ללא רשות, ובכל זאת הקליטו.
בחרנו באפקט של מכונות ירייה, מעין מחיאת כף
כהדהוד מלחמתי אבל גם של ניצחון כשבט.
לא יודע מה עשינו, אבל פשוט...
הרגשנו שדברים כאלה מתאימים למילות השיר.
אבל לסולו, הרעיון שלי היה חליל פאן.
חלילי הפאן של הרי האנדים, אז דימיתי אותם עם הסינתיסייזרים
יחד עם סימפולים של חלילי פאן אמיתיים.
ג'ון אמר, "חסר פה משהו. זה לא מספיק מרים.
"אני יודע. חמת חלילים."
הייתי ממש מופתע.
"כן, אני שומע אותם". אמרתי, "בסדר, אתה מחליט".
התקשרנו לאחד המומחים לחמת חלילים במלבורן.
הוא אמר שחמת חלילים יכולה לנגן רק בסולם אחד, סי במול.
אמרתי, "הסולם שלנו הוא פה".
כשנאלצתי לשנות את העיבוד כדי לעלות לסולם הנכון בשביל חמת החלילים,
נדהמנו לגלות שהשיר כבר נשמע יותר טוב,
עוד לפני שהוספנו חמת חלילים.
לפעמים המגבלה שיש לכלי כלשהו היא בדיוק הדבר הדרוש
כדי להפוך יצירה למדהימה.
לדעתי ההימור הבטוח ביותר מכל השירים היה "אתם הקול",
ואמרתי לגלן שאני רוצה להיות באולפן בזמן ההקלטה.
"בסדר, אתה יכול לבוא, ננגן את השיר."
כי לא הרשו לי להיכנס בזמן המיקס.
גיינור וגלן באו, הם הלכו למסעדה או משהו.
הם היו לבושים יפה.
היה לנו בקבוק שמפניה,
אמרנו שניכנס לאולפן ונשמע.
"אוקיי, תשמיעו לי". השמיעו לי והתעלפתי.
החלפתי מבט עם גלן, כאילו, "זה לא..."
זה לא היה בדיוק... וג'ון הסתכל עלינו,
ואמר, "זה לא מוצא חן בעיניכם?"
אמרתי, "זה לא כמו הסקיצה".
הוא אמר, "לא, אבל הקלטנו אותו".
אמרתי לו שחשבתי שהשירה בסקיצה היתה טובה יותר
מהשירה בהקלטה.
והוא כעס.
הוא כעס עליי נורא.
הוא אמר לרוס פרייזר, "אני הולך לשיר אותו שוב.
"כבה את האורות, תגביר את האוזניות."
אני שונא כשיש אנשים באולפן כשאני שר,
זה מכניס אותי לפרנויה.
אני חושב שצוחקים עליי, שמדברים עליי.
"אתם הקול, נסו להבין
"הרימו קול והבהירו"
והוא שר את השיר הזה בצורה מטורפת.
היו לנו צמרמורות,
והיה ברור שזה השיר.
זה היה מדהים.
וזה הפך להיות ה-שיר.
זו היתה הפעם הראשונה שנתתי 110 אחוז.
הייתי בכל פעימה, בכל תיבה.
אחרי האופוריה מהידיעה שיש לנו מוצר מדהים,
ג'ון קצת קרס, כי שוב היינו במצב של חוסר ודאות.
איך יקבלו את השיר? לא ידענו.
אני קרסתי אחרי שסיימתי את האלבום.
הוא היה חשוב לי יותר מכל דבר אחר.
היתה מסיבת השקה ל"ג'ק הלוחש",
רק לאנשים שהיו מעורבים, רק לחברים.
זה לא היה אירוע תקשורתי.
ג'ון לא היה שם. הוא לא הגיע.
ג'ון לא היה מוכן להגיע.
ג'ון לא אוהב מסיבות והתקהלויות,
אבל זה היה הרגע שלו. החגיגה שלו.
גלן דיבר עם ג'יל ואמר, "את חייבת להביא אותו,
"הוא חייב להיות פה.
"זה רגע גדול בשבילו."
ג'יל אמרה שהוא לא מסוגל להתמודד.
היא היתה צריכה לגרור אותו מהבית כי הוא היה במצב עוברי.
היא אמרה שהוא היה מרוסק.
היתה לנו קורולה קטנה וכחולה.
אני נהגתי וג'ון ישב במושב הנוסע, מקופל ובוכה.
אמרתי לו,
"תשמע, אם לא תצא מהאוטו כשנגיע ותיכנס לשם,
"זה לא יקרה."
בימים ההם לא כל כך ידענו מה פירוש המילה "דיכאון",
אבל אני חושב שג'ון חווה את זה,
עם האלבום הזה, במיוחד כשהוא סיים אותו.
ידעתי שיצרנו משהו מעניין, ושג'ון היה...
הקול שלו נשמע מדהים.
אבל אתה אף פעם לא יודע אם אנשים יאהבו אותך.
ואני זוכרת שגלן שאל, "מה אני עושה עם זה?"
הוא התחיל לפנות לתחנות הרדיו
כדי לשכנע אותם להשמיע אותו, ואף אחד לא רצה.
"לא, ג'וני פרנהאם, לא. לא רוצים."
הם בטח אפילו לא הקשיבו.
לא הצלחתי לשכנע את החברות הגדולות להפיץ לי את השיר.
לבסוף החלטתי ללכת על זה בעצמי
והקמתי לייבל קטן משלי.
ויטלי רקורדס.
- ג'ון פרנהאם, אתם הקול -
לקחתי את הדמואים לטריפל אם.
והוא אמר, "גלן, זה ג'וני.
"כל עוד אני עומד זקוף,
"לעולם לא נשמיע את ג'וני בטריפל אם."
גלן התקשר ואמר שהוא יקפוץ
להשמיע לי את האלבום החדש של ג'ון.
ידעתי שגלן כבר היה בתחנות רדיו שונות
וקיבל דחיות.
אז חששתי שמדובר שוב במשהו כמו "סיידי"
או חרא כזה.
גלן נכנס אליי כמו תמיד, קפץ מעל השולחן
עם האלבום ואמר, "בואי ננגן את זה".
הוא אמר, "זה הסינגל".
ושמעתי את הפתיחה.
חשבתי לעצמי, "זה לא שגרתי". והשיר המשך להתפתח ולהתפתח.
ואז נכנסו הכלים.
ואז נכנס ג'ון.
"יש לנו
"הזדמנות להפוך את הדף"
וחשבתי "וואו, זה מדהים".
לא חיכיתי לסוף השיר...
אני מתרגשת קצת.
לא חיכיתי. הלכתי במסדרון לאולפן השידור החי
ואמרתי לקריין, "תשמיע את השיר".
הוא שאל, "מי זה?" אמרתי, "זה ג'ון פרנהאם".
הוא אמר, "מה?" ואני אמרתי, "תשמיע".
"אתם הקול, נסו להבין
"הרימו קול והבהירו"
שאלתי איפה ג'ון. "הוא בחדר הישיבות.
"הוא בטח בתנוחה עוברית מתחת לשולחן."
ג'ון נכנס, והם פשוט התחבקו.
וגלן הסתכל עליי ואמר, "תודה".
אמרתי, "אתה לא צריך להודות לי, זה שיר מדהים".
הרגע הזה היה אחד מהרגעים הקסומים בקריירה, זה רגע...
פשוט לא שוכחים רגע כזה.
"עם הכוח להיות חזקים"
נהגתי בסידני,
והשיר קפץ מהרמקולים, וחשבתי, "מי זה, לעזאזל?"
הלכתי לאסוף חבר שכתב שירים,
והוא יצא מהבית בדמעות, ואמרתי,
"בובי, אתה בסדר?" והוא אמר, "שמעתי איזה שיר חדש".
והוא בכה. הוא היה כל כך...
הוא ידע כמוני שזה עומד להיות להיט.
ידענו. זהו.
הוא המריא.
לי זה נשמע כאילו, "אלוהים, הוא מצא את הקול שלו.
"זה מסוכן. הוא עומד להיות ענק."
מהרגע ששמעתי, כמובן, הבנתי שזה אלבום נהדר
והוא שר את השיר בצורה מדהימה.
שילוב חמת החלילים היה מרכיב מיוחד מאוד.
חשבתי, "מיהו הבחור הזה לעזאזל?"
זה היה מלא עוצמה.
- סלין דיון -
הקול שלו היה מדהים.
זה שיר דתי בלי דת, וזה מוצא חן בעיניי.
- רובי ויליאמס -
הוא ממלא את החלל
שבו הדת אמורה להיות, אם אתה לא אדם דתי.
קודם כול, השיר מדהים.
אבל הביצוע של ג'ון, השירה שלו, היא מה שעושה אותו כזה.
כל כך מלא רגש. כל כך אהבתי אותו.
ג'ון אהב את הרגש, באמת.
אני רק זמר, ואני יכול להתבטא
ואני מקווה לכבוש את הדמיון,
ולגרום לאנשים לחשוב.
זהו שיר מדהים, והפרשנות של ג'ון מדהימה.
אנחנו הקול, ואני חושבת שכולנו שוכחים את זה לפעמים,
שיש לנו יכולת השפעה, אם אנחנו מתעקשים על מה שאנחנו מאמינים בו.
הסיבה שבגללה הקלטתי אלבומים והסכמתי לראיונות,
הסיבה שבגללה אני עושה את זה היא כדי שאוכל לצאת ולהופיע.
זה הכול.
יצרנו אלבום מופלא, ועכשיו ג'ון רצה לקחת אותו לסיבוב הופעות.
ג'ון החליט שאנחנו צריכים נגנים חדשים וצעירים
שמנגנים בצורה מיוחדת.
אם הייתם צריכים 32 תיבות של סולו גיטרה ממיס לפנים,
באתם למקום הנכון, זה די מה שעשיתי.
סאונד מאוד גולמי, מלא אנרגיות.
התחלתי להוציא סקיצות סתם בשביל הכיף.
שלחתי קלטות לכל חברות הניהול
ולכל חברות התקליטים שמצאתי.
- ברט גרסד, גיטריסט -
אחת הכתובות היתה הארגון של ויטלי.
ברט גר בסנטרל ויקטוריה. הוא שלח קלטת בדואר.
נייר המכתבים של ויטלי. נכון שזה נהדר?
"ברט היקר, קיבלנו את המכתב ואת הקלטת, אנא צור קשר."
ברט גרסד צורף ללהקה.
זה יופי של מכתב. זה מכתב ששמחים לקבל.
רק בזכות הקלטת שלו, זה הכול.
אחד הגיטריסטים המדהימים שאפשר לדמיין
והסגנון שג'ון רצה, מתוחכם ומיומן,
אבל גם היו לו פאוור קורדס רציניים.
נותר רק עוד מכשול אחד לעבור במרדף אחר ההצלחה.
לחץ.
נתנו לי קלטת עם ארבעה או חמישה שירים מהאלבום.
במשך שבוע, למדתי אותם בצורה קנאית.
- אנגוס ברצ'ול, מתופף -
יכולנו לבחור במתופפים המנוסים והטובים ביותר,
אבל היה משהו באנרגיה של אנגוס.
בדיוק מלאו לו עשרים.
היה לו חיוך מקסים, לא רק על הפנים, אלא גם בתיפוף שלו.
אבל הוא גם ידע לקרוע את התופים, כמו ג'ון, בגרסת המתופף.
התקשרו אליי באותו הערב ושאלו, "אתה יכול להתחיל מחר?"
ואמרתי, "כן".
היו לי שני צעירים בלהקה, ברט גרסד בגיטרה, שהיה לוהט,
והמתופף אנגוס ברצ'ול.
הם עוד לא נולדו כשהתחלתי לשיר, אז לא היו להם דעות קדומות.
זה נהדר.
אני ממש מת לצאת להופיע. אני מקווה שיהיו לנו המון תאריכים.
ג'ון היה מוכן לצאת לדרך ולשיר את השירים המדהימים האלה.
לא הצלחנו לקבוע המון הופעות.
הבעיה היתה שאנשים
מעולם לא החזיקו ממני זמר רציני.
"אני מרגיש שזה עולה כמו סופה..."
תייגו אותי כזמר של מוזיקה קלה כמו "סיידי",
אבל זה היה לפני 19 שנה ואני כבר לא מבצע את זה.
"להוריד את הלחץ"
היו סוכני הופעות שנתנו לג'ון הופעות מתוך נימוס.
וההופעות שקבעו לו...
היו הופעות גרועות בפאבים.
"קח את ההגה ותסובב אותו"
אני זוכר שהוא אמר, "אני לא רוצה לחזור למועדונים".
"אם אצטרך לעשות את זה, הכול נגמר."
היינו נוסעים לבנדיגו ולבלראט ומופיעים שם,
ואז לאדלייד, והכול ברכב מסחרי.
לפחות שישה ערבים בשבוע.
"דברים השתנו מאז שהכרנו"
ההופעות המוקדמות בפאבים היו כיפיות, כי הן היו גראנג'יות כאלה.
הקהל שנכנס היה כל כך מגוון,
וכשראינו אותם כל כך מקרוב...
"זה לא דומה"
ולהרגיש את האנרגיה כל כך מקרוב, זה היה מלהיב.
"את לא יודעת
"מה כל העניין?"
קיבלנו חיזוק לכך שאנחנו עושים משהו טוב.
"הלך... אל תחכה יותר מדי..."
בסוף אתה כמו כורה פחם בעסק הזה,
במיוחד בשלב שבו הייתי, כשהאלבום התחיל להתפרסם
במקומות שונים, פשוט צריך ללכת בעקבות הסימנים.
"אל תחכה יותר מדי"
בכל פעם השתפרנו, והיו לו רעיונות
לגבי מה שהוא ירצה לעשות כשזה יתחיל לזוז.
הוא ידע מה הוא רוצה.
"הם מנהלים את חייך"
זה היה כמו אפקט דומינו לאורך המדינה.
כולם אמרו, "וואו, זה מדהים".
היה נפלא לראות את זה.
אני זוכר שאמא שלי צעקה לי:
"בוא, אתה בטלוויזיה. אתה בטלוויזיה."
ובאתי בריצה,
והקליפ של "אתם הקול" שודר בכל תוכניות הבוקר.
וכל הזמן בחרו בקטע שבו אני בגופייה.
אלוהים.
חשבתי, "הוא מקבל הכרה.
"זה סוף סוף קורה לו. מדהים. הוא יצליח."
"אתה רק שם
"אתה רק דגל"
ברגע שהשמיעו את האלבום, הוא היכה הדים.
"מה שאומרים
"זה מה שאתה עושה"
והם יצאו לסיבוב הופעות מקיף.
האולמות היו ענקיים, ואחרי זה לא הצלחנו למצוא מקומות גדולים מספיק.
בכל הופעה היו עומדים במעגל עם הלהקה,
עם הזמרים המלווים, ופרנהאם, גלן וגיינור.
- פול דינטי, יחצן -
מעין רגע כמו משפחה בחג המולד, לפני העלייה לבמה,
היו מרימים כוסית קטנה לפני ההופעה.
זו היתה משפחה גדולה וכולם אהבו את ג'ון.
"הולך ונעלם"
- 50 הגדולים, אוסטרליה - - ג'ק הלוחש - ג'ון פרנהאם -
אני זוכר את היום שבו האלבום הגיע למקום הראשון.
נסענו לאירוע, והסתכלתי סביב ואמרתי,
"ג'ון, אתה קולט שיש לנו את האלבום מספר אחת במדינה?
"אתה מאמין?"
הוא פשוט התפוצץ מאושר.
הדמעות זלגו מעיניו.
כל הזמן חשבתי שיש לנו משהו מיוחד, אבל להגיע למקום הראשון ולהיות בו
במשך 26 שבועות, לזה איש לא ציפה.
זה היה מדהים, כי היתה כל כך הרבה התנגדות.
לא לקחו אותי ברצינות כמוזיקאי
או כזמר.
הוא נתן לי קלטת קטנה,
ובה פתק בכתב יד ובו כתוב, "תודה על זה, חבר.
"תודה שנתת לי הזדמנות. באהבה, ג'וני."
זו מזכרת יקרה ביותר.
היא תמיד היתה משמעותית ביותר לגלן.
הוא עבר מהפך מגבר שעובר...
זה היה משבר אמצע החיים של מוזיקאי?
הוא ניסה להיות רוקר?
מה שלא חשבו עליו בעבר, כל זה נעלם לגמרי
בזכות האהדה בציבור, שאותה איש לא צפה.
דור שלם גילה את הזמר החדש הזה,
את השירים המדהימים ואת האיש הזה,
והוא היה ממש מתחת לאף שלהם כל הזמן הזה.
ככל שהקהל היה גדול יותר, כך הוא שמח יותר.
מסע ההופעות שובר השיאים של ג'ון פרנהאם באוסטרליה מגיע לסידני הערב
לחמישה מופעים באצטדיון.
סיבוב ההופעות "ג'ק הלוחש"
הוא הגדול ביותר של זמר אוסטרלי.
אמרו לי שיש קהל של כרבע מיליון אנשים.
ויש לי את השמות של כולם, ואכתוב להם מכתבי תודה.
מקום ראשון בגרמניה המערבית, מקום ראשון בשבדיה,
עלייה מטורפת במצעדים בצרפת ובאיטליה,
באנגליה הוא נכנס למצעד מאה הגדולים במקום 66,
ומאוד אוהבים אותו באמריקה,
אז ברכות, ג'ון, מחיאות כפיים, כן.
מקום ראשון בשבדיה, נורבגיה ודנמרק.
הוא היה מלך הפופ בשבדיה.
ולראות את המעריצים הגרמנים, זה היה מיוחד.
- יוני 1987 - - מינכן -
- הקול -
חומת ברלין עוד היתה קיימת. לעם נמאס.
בגלל זה "אתם הקול" הצליח שם,
כי הם היו מוכנים לשינוי.
שינוי שבא מהעם.
"יש לנו הזדמנות
"להפוך את הדף
"אפשר לכתוב את מה שאנו רוצים
"ולהגיע להסכמות לפני שנזדקן"
הגיעו יותר מ-100,000 אנשים.
עד שעלינו לבמה, הם כבר היו בטירוף.
"כולנו בת של מישהו
"כולנו בן של מישהו
"כמה עוד נביט זה על זה
"דרך קנה של רובה?"
תשירו!
"אתם הקול, נסו להבין
"הרימו קול והבהירו
"לא נשב בשקט
"לא נחיה בפחד"
לא היו לנו נגני חמת חלילים,
אז אחד מעובדי הבמה, טוב, לפחות הוא היה סקוטי,
היה יוצא ומחזיק את חמת החלילים,
והוא כמעט התרסק.
ראיתי את הגב שלו, וכשהוא הסתובב,
הוא היה לבן, או אפילו אפור.
"כולנו הבת של מישהו
"כולנו הבן של מישהי
"עד מתי נסתכל זה על זה
"דרך קנה של רובה?
"אתם הקול, נסו להבין
"הרימו קול והבהירו
"לא נשב בשקט
"לא נחיה בפחד
"אתם הקול, נסו להבין
"הרימו קול והבהירו"
זה בסדר, קח את הזמן. יש לי את כל הלילה.
ג'ון אוהב את המעריצים שלו, אבל קבלת האישור מעמיתיו למקצוע
היתה חשובה לו מאוד.
והזוכה הוא...
יקירי, אני מקווה שתקנה בית גדול יותר.
ג'ון פרנהאם, "אתם הקול".
- פרסי המוזיקה האוסטרלית -
יותר מכול, אני רוצה להודות למנהל שלי
שהוא חבר יקר, גלן ויטלי.
הוא השקיע בי, ועל כך אני מודה לו.
תודה, גלן. תודה רבה.
זכינו בשבעה פרסים באותו הערב.
"ג'ק הלוחש" היה האלבום הכי נמכר בשנה הזו.
עד היום הוא האלבום הכי נמכר של אמן אוסטרלי.
"לא נחיה בפחד"
לילה טוב, ותודה רבה. להתראות.
היה ממש נחמד לראות מישהו כמו ג'ון שחוזר אחרי 20 שנה
ויוצר אלבומים טובים יותר מבעבר.
אני חושב שזה מדהים, וזו השראה לכולנו.
היה פשוט מעצים לשמוע את השיר.
פשוט חשבתי, "אלוהים".
הייתי בסיבוב הופעות עם "קאונסיל",
וחיפשנו חומרים לאלבום.
"אהבתי לחיים מתעצמת
"בחלוף הימים"
לא מדובר בהצלחה שלו, אלא בכך שהוא פשוט עושה משהו
שהוא כל כך טוב,
עד כדי כך
שאי אפשר שלא לשמוע את זה ואותו
ולהיות מושפע, ואני הושפעתי.
"דברים לא נראים לי
"כמו פעם, לא"
וזה קצת קידם את הקריירה שלי.
"אני מתקרב"
פתחתי את כל השסתומים.
ג'ון בא ושר את "ככל שהימים עוברים" ועוד ארבעה או חמישה שירים.
"ככל שהימים עוברים
"אני מתקרב...
חייבים העצמה כזו,
והוא בהחלט מילא תפקיד חשוב בהשלמת האלבום.
"ככל שהימים עוברים..."
תודה, ג'ון.
"אני חוזר אלייך."
ובכל זאת עדיין הרגשתי שלא הוכחתי את עצמי.
"סיידי" הצליח בטירוף, ועזבתי את השרברבות
יומיים לפני שהשיר יצא, והוא היה להיט.
"מהרגע שנולדנו
"אנחנו נוסעים במסלול"
הרגשתי שמעולם לא הצטרכתי לעבוד, ושהכול ניתן לי בחינם.
"לפעמים זה לטובה..."
היום אני מרגיש הרבה יותר טוב עם זה, כי קרעתי את התחת.
"ואם נביט לאחור
"יש רוח
"שתישא אותנו לעידן חדש
"ומה עם העולם?
"מה עם העולם שסביבנו?
"מה עם העולם?"
אחרי שחיפשנו בנרות שירים של כותבים לא ידועים,
אחרי "ג'ק הלוחש" היינו מוצפים.
"ועכשיו כשאבותינו...
כולם הציעו לנו את השירים החדשים והכי טובים שלהם.
אבל אם השיר לא מצא חן בעיני ג'ון, הוא לא היה שר אותו.
"מה עם עידן התבונה"
דיוויד הירשפלדר על הקלידים, חברים, בבקשה.
המזל שלי עכשיו הוא שיש לי יחידה שעובדת,
שכולם בה נגנים מצוינים שמחויבים להצלחת הפרויקט.
אלבום ההמשך של ג'ון, "עידן התבונה",
היה אלבום מדהים ונכנס היישר למקום הראשון באוסטרליה.
כך הוכח שהוא לא תופעה חולפת,
כי האלבום הנוסף שהוציא היה לא פחות טוב.
פעם הוא אמר לי שבתחילת הקריירה שלו
המפיק היה בוחר את השיר ואת הסולם,
מקליט אותו, ואז הוא היה מגיע להקליט את השירה.
כך שזה היה שונה בתכלית.
באלבום השלישי כבר כתבנו בעצמנו את השירים.
"הסתבכתי הערב בצרות...
"אני כנראה מדוכדך
"עבר כל כך הרבה זמן..."
כששמעתי את "נשרף מאהבה" בפעם הראשונה,
חשבתי, "וואו הוא התעלה על עצמו.
"הוא ממשיך להעלות את הרף."
"אבל אני נשרף"
"נשרף מאהבה", איזה שיר נהדר.
אני מכירה את הסיפורים מאחורי רבים מהשירים.
כן, הוא הסתבך איזה ערב עם מישהי.
לא צרות רציניות,
אבל אני יודעת ש"נשרף מאהבה" היתה דרך לצאת מהתסבוכת.
"כנראה תמיד מרגיש לבד"
אני זוכר שנאלצתי לספר לו שיש לי בעיית התמכרות.
הוא היה בשוק, והוא נפגע מכך שלא סיפרתי לו קודם.
אבל הוא בכל זאת הפגין כלפיי טוב לב ואהבה,
ואמר, "נו, תעשה משהו בעניין".
ועשיתי.
"נשרף מאהבה
"מה אעשה?
"נשרף..."
הגיע שלב שבו היה לו מספיק ביטחון
כדי לשתף בקול שלו בכתב, והוא רצה לשיר שירים שהוא כתב.
הוא כתב שירים טובים.
זה מעבר חשוב לאמן,
כשהוא יכול לבטא בעצמו את הרגשות שלו
ולא סומך על אחרים שיכתבו לו.
"נשרף
"מאהבה"
מדי פעם היו מבקשים ממנו לשיר את "סיידי",
ובמשך שנים הוא סירב. -לא!
חזק יותר!
ובסופו של דבר, לא רק שהוא שר את זה בהופעה...
בסדר, נו.
הכנתי עיבוד לתזמורת עם 96 כלים.
"קחו את סיידי לפרצוף שלכם!"
"סיידי המנקה"
וכולנו ניגנו ביוקליילי.
"עם הדלי והמברשת"
אני לא מאמין שאני עושה את זה.
"בעבודה כל כך קשה מפרנסת את ביתה"
הוא שר בביטחון ובחום, וברוח טובה.
קדימה!
"סיידי המנקה"
וברגע הזה ראיתי ג'ון פרנהאם שאמר,
"כבר לא מעניין אותי מה חושבים."
לא ניסיתי לייצר תדמית, זה פשוט אני.
אנשים אחרים שמו עליי תוויות.
זה לא מטריד אותי.
זו היתה תקופה מצוינת לגלן ולג'ון.
ראינו איך ג'ון זרח בכל מובן.
האמונה של גלן בג'ון היא מהאגדות.
זה לא דומה לשום דבר אחר ששמעתי.
אם מחפשים אנשים טובים, מחויבים, נאמנים וטובי-לב,
תעשיית הבידור
היא כנראה לא המקום הראשון לחפש בו.
ולכן האנשים הטובים באמת מתבלטים.
בהמון מובנים, הם היו ממש מחוברים.
אני לא זוכר הרבה הופעות
שלא ראיתי בהן את גלן לצד הבמה.
אנחנו כמו אחים. אנחנו עד כדי כך קרובים.
הוא הסנדק של אחד מילדיי, הוא היה השושבין בחתונה.
מעולם לא היה לנו חוזה.
זה לא משהו שהיה נראה לנו הכרחי.
גלן היה שם בשביל ג'ון,
אבל יותר מפעם אחת גם ג'ון היה שם בשביל גלן.
הוא עבר איתנו הרבה עליות ומורדות.
ניהלתי את ג'ון פרנהאם,
נכנסתי לתחום של ניהול ספורטאים.
החברה שלי, ויטלי, עלתה בבורסה.
אשמח אם תהיה נער גירים ותכתוב שם.
אתה יודע מה זה?
אני יודע להשתמש בגיר, אבל לא יודע מה לכתוב.
היית פעם בבורסה? -לא.
גרוע שם יותר מאשר בהופעות רוק. -באמת?
אכזרי. -בסדר.
רדיו בתדרי אף-אם רק התחיל באוסטרליה,
ואני חושב שהיה לי קצת היבריס. הרגשתי בלתי מנוצח.
גלן הסתבך בהונאת מיסים.
הרבה שמות גדולים היו מעורבים בסיפור, על סכומים הרבה יותר גבוהים.
ויטלי היה הראשון שהורשע
במסגרת "מבצע ויקנבי" של הממשלה.
רשות המיסים של אוסטרליה רצתה להפוך אותו לדוגמה,
וזה מה שעשו.
נגזר עליו מאסר של 15 חודשים
על הונאת מיסים בהיקף של 320 אלף דולר.
גלן ריצה 15 חודשי מעצר.
עשרה חודשים בכלא, ואז חמישה חודשים במעצר בית.
הוא ריצה את העונש והחזיר את הכסף.
הוא יחזור לעבודה,
וישקיע זמן רב בניסיון לזכות שוב
באמון של כולם.
אעזור לו בזה עד כמה שאוכל.
רבים מהחברים שלנו לא ידעו מה לעשות כשגלן נשלח לכלא.
זה היה מצב חברתי מורכב, אבל ג'ון תמיד ידע מה לעשות.
הרבה אנשים היו מפנים עורף, נכון?
בתעשייה הזו.
זה תירוץ מושלם להתרחק.
אבל לא פרנהאם.
נאמנות בכל מחיר.
מובן שכאב לי עליו. היה קשה, ולא התכוונתי לנטוש אותו
בנסיבות האלה,
וגם הוא לא היה נוטש אותי בנסיבות דומות.
אני אוהב אותו. הוא החבר שלי. הוא חלק מהמשפחה שלי.
הוא רק אמר, "אני מחזיר טובה.
"הצלת את התחת שלי.
"נתת לי כסף כשהייתי זקוק לו.
"נתת לי את האלבום.
"חבר, אני פשוט מחזיר טובה."
אני מאמין בצורה מוחלטת
שמה שאתה נותן זה מה שאתה מקבל.
"כשהמלחמה נגמרת
"ואתה חייב לברוח"
כשגלן יצא מהכלא,
הכול התחיל מחדש ויצאנו להופעות מדהימות.
"אני ואת נשענו זה על זה
"עדיין צעירים אבל מבוגרים יותר
"איך אלך הביתה ולא אפול שדוד?
"אף אחד לא יגנוב את הלב שלי"
קודם כול, אני מעריץ, ואני זוכר שהייתי קצת...
"היי ג'ון, אתה מוכן לשיר איתי?"
והוא אמר, "בטח, חבר. אתה מהמם".
היה לי מזל, עבדתי עם אנשים מוכשרים בטירוף
לאורך שנים.
"כשהמלחמה נגמרת
"צריך להתחיל מחדש"
כל השנים הארוכות האלה שבהן הוא הופיע במקומות קטנים,
על במות קטנות ומחורבנות,
והופעות ענק נהדרות, וכל מה שביניהן.
"אני ואת שלחנו סיפורים זה לזו
"זה עמוד שאבד לי
"איך אחזור הביתה ולא אפול שדוד"
יש לו את הרוח החיה.
הוא לא ייכנע.
הקהל חייב ליהנות.
אחרת הוא פשוט ימשיך.
"ולא אפול שדוד
"אף אחד לא יגנוב"
אני לא יכול להסביר כמה שאני אוהב את זה.
אני לא יכול להסביר את העונג שנגרם לי,
במיוחד כשההופעה נוגעת באנשים.
עד היום, אני חושבת שהוא חושש שלא יבואו.
זה נשאר מהתקופה שבה רק קבוצות קטנות של חברים ומשפחה היו באים
בשנות ה-70.
וזו ההבטחה שגלן תמיד נתן לו.
"חבר, אם המקום לא מלא, אתה לא עולה."
לגלן חשוב מאוד שכל הופעה תהיה סולד אאוט.
ההופעות האחרונות שלפני הקורונה
היו ברובן מופעי חוץ.
עם הצעירים הוא היה קטלני.
הם עפו עליו.
הם נטרפו, והוא שר מדהים.
ברט גרסד בגיטרה.
כן!
"כשמשהו לא בסדר
"אצל הבייבי שלי"
אוליביה מתה על ג'ון והוא מת עליה.
היה קסום לראות אותם יחד.
הם היו כאלה שלומפרים, אבל כיפיים ומתוקים נורא.
"עברנו כל כך הרבה יחד"
הוא הזמר האהוב עליי, ועבדתי עם המון זמרים,
הקשבתי בטח לאלפים.
"דיברנו בקול אחד"
הוא הקול, נכון?
"וזה כל ההבדל"
זו היתה הפעם האחרונה שהופיעו יחד.
קצת מרגש אותי לחשוב על זה.
ערב טוב. דורות של אוסטרלים גדלו תוך אהבה לשיריה
בשעה שכוכבה דרך בהוליווד.
הערב הם מתאחדים עם ידוענים מכל רחבי העולם
כמחווה לאוליביה ניוטון-ג'ון.
יקירת אוסטרליה משנות ה-70 וה-80 תיזכר
בזכות הכישרון שלה, תרומתה הרבה לחברה
ומאבקה הנחוש בסרטן.
ג'יל אמרה שהוא בכה בלי שליטה, ואת זה אני יכולה להבין.
אני חושב שהמוות שלה ממש גמר אותו.
הוא אהב אותה והעריך אותה.
כולנו ידענו שזה יבוא.
פניתי אליה כי חשבתי שהיא דמות מרפאת
והיא אכן היתה דמות מרפאת.
היא ידעה בדיוק מה לומר, והצליחה מאוד לנחם אותנו.
וכעבור שבוע, היא לא היתה.
לעולם אזכור את זה.
כן, היא אישה מקסימה, חמה, יפה ונהדרת.
אני זוכרת שכשגלן היה בטיפול נמרץ עם קורונה
אחת האחיות נכנסה ואמרה, "כשהם יחזרו הביתה,
"איך הם יחיו עם קורונה
"ועם הנזק שנגרם לגוף?"
ואני זוכרת ששאלתי את עצמי, "למה היא אומרת לי את זה?
"אני אקח את גלן הביתה.
"זה גלן, הוא בלתי שביר, והוא פשוט ממשיך וממשיך."
אבל אני חושבת שהיא אמרה את זה כדי להכין אותי.
היתה לה סיבה, רק לא שמעתי אותה.
תעשיית המוזיקה האוסטרלית מוקירה את גלן ויטלי.
המנהל והיחצן הידוע הלך אתמול לעולמו
בעקבות סיבוכים של נגיף קורונה.
הוא היה בן 74 במותו.
מותו של גלן ויטלי שבר את האדם שמוכר כ"קול".
אתמול בערב, ג'ון פרנהאם זכה במשימה האיומה
לבשר לחברים על מות גלן.
במשך תקופה מסוימת הוא לא התמודד, ואפשר להבין.
- ג'יימס פרנהאם, הבן -
הוא איבד את החבר הכי טוב שלו
ומישהו שהיה לצדו במשך כל חייו.
אני עדיין מרגיש את האבל.
היינו מאוד קרובים.
מאוד מאוד קרובים.
ולא רציתי שזה יקרה.
גלן היה אחראי מאוד על ג'ון, טיפל בו מאוד יפה.
ממש כמו אחים.
סליחה.
אני לא חושב שהפצע יירפא לגמרי, וזה עצוב,
אבל זו אהבה.
התקשרתי לג'ון להגיד לו שלגלן נותרו שעות ספורות.
החזקתי את הטלפון ליד האוזן של גלן ואחד הקולות האחרונים שהוא שמע
היה של ג'ון.
ואני מאוד...
אני שמחה על כך.
רציתי להגיד לו, "אתה אגדה.
"אתה לא אוהב לחשוב על עצמך ככה, אבל זה נכון."
היו לו כל כך הרבה עליות ומורדות,
והוא נלחם בעוז כדי להמשיך הלאה.
ואז להצליח, שוב להצליח...
בגלל זה כל כך אוהבים אותו.
זה סיפור על גבורה.
"הפלמינגואים הולכים
"ומתנדנדים בשלווה
"ואני רואה את זה וצרותיי נעלמות"
יש אמנים נהדרים בעולם,
אבל אני לא חושב שיש הרבה שהקריירה שלהם נראית ככה.
"משאירים צלקת ורודה"
היתה לי זכות ענקית, קיבלתי הצצה מהשורה הראשונה
לא רק להופעות שלהם,
אלא לראות את ג'ון שר.
"אני רק מביט בעינייך"
ג'ון הזמין אותנו להיכנס, את הלהקה, את הצוות, ובסופו של דבר את כל המעריצים.
ואני חושבת שכל מי שהיה בקהל הרגיש שהוא יושב בשורה הראשונה.
"גן עדן
"נגיעה קטנה של גן עדן
"את אוחזת בידי כשאנחנו מתנשקים"
המוזיקה חשובה לנו מאוד.
"ולא עובר זמן רב"
היא יכולה להיכנס ישר ללב.
אתה מרגיש את הקול של הזמר.
"האהבה הזו שמשתרעת"
היא יכולה לרפא ולעזור,
ולהגיע לכל כך הרבה אנשים.
"בעוד אנחנו הולכים בחול"
אני מרגישה בת מזל על כך שעבדתי איתו לעיתים קרובות כל כך.
"אני רק מביט בעינייך"
הזמר האוסטרלי האגדי בן ה-73 קיבל את האבחנה
רק לפני שבועיים. המשפחה החליטה...
זו בדיחה חולנית, "הקול" חולה בסרטן הפה.
זה פשוט אכזרי.
ראש הממשלה אנטוני אלבניז עומד בראש
גל עצום של תמיכה, ואמר שהאומה כולה חושבת
על פרנהאם ועל משפחתו.
למזלנו, ג'ון מצא את הקול שלו, הוא שיתף אותנו,
וגם כשהוא שר וגם כשלא,
המוזיקה הזו תהיה בחייהם של אנשים, אני רוצה להגיד שלנצח.
"כשעינינו נפגשות"
אני לא יודע מה הוא היה עושה אחרת. אני חושב שהוא עשה את זה.
הוא טיפס עד לפסגה, והדגל שלו עדיין נעוץ שם.
"ואני הולך משם ברעד"
אני לא חושב שישכחו אותו, ואני חושב שתמיד יהיה קהל
שיאהב את ג'ון פרנהאם.
- סוויטת גלן ויטלי -
זה די מדהים.
אני שמח שהשפעתי על חיי אנשים בעזרת המוזיקה.
נחמד שזה אפשרי.
עליי היא השפיעה מאוד, אז אני מקווה שגם על אחרים.
"אני רק מביט בעינייך
"כדי לקבל נגיעה קטנה של גן עדן
"יקירתי
"רק נגיעה, נגיעת גן עדן
"נגיעת גן עדן
"תראי לי
"נגיעה קטנה של גן עדן
"כן, כן
"נגיעה קטנה של גן עדן
"תראי לי
"רק נגיעה של גן עדן
"רק נגיעה קטנה של גן עדן
"כן, כן
"נגיעה קטנה של גן עדן
"תראי לי
"נגיעה קטנה של גן עדן"
- מוקדש לגלן ויטלי - - 2022 - 1948 -
אתם נחמדים. תודה.
אני מחבב את השיר הזה, באמת.
תרגום כותרות Yael Nussbaum