Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det australske samfunnet på 60-tallet var skjermet.
OLIVIA NEWTON-JOHNS STEMME
Vi var svært isolert fra resten av verden.
Det var som om vi gikk i søvne.
Musikken vekket oss.
JIMMY BARNES' STEMME
Det store spørsmålet var: Hvem skulle bli vår store stjerne?
Hvem skulle vi tilbe?
Jeg ble født i hjertet av London.
Jeg kom til Australia da jeg var rundt 10.
Det var alltid musikk.
MOR
Det er to år mellom Jean og John.
De pleide å dra rundt og underholde de gamle i England.
En gang sang Jean og John "Tin Soldier",
og Jean måtte sitte på Johnnys fang.
Hun falt av, og John bare fortsatte med showet.
Fra det øyeblikket sa svigerfar at han skulle bli en artist.
COHUNA SHIRE SOLDATMINNESMERKE
Vi spilte på en bygdedans, et sted kalt Cohuna.
Jeg ble med i Strings Unlimited. Vi spilte på lokale diskoteker og danser.
Vi spilte med Bev Harrell, fra Adelaide. Hun var veldig stor.
Hva gjør jeg her med deg
Når jeg lovte å være trofast?
Jeg kom og hadde hatt øvelsen, bandet begynte å spille,
og jeg ante ikke hvem sangeren var.
Og jeg kikket rundt hjørnet, for å se på denne gutten, og tenkte bare: Jøss!
På alle måter.
Jeg var der med Darryl, som var kjæresten min.
Jeg tror han tenkte det samme som meg. Dette er en kommende stjerne.
Hva fortalte deg at han hadde potensialet?
Utseendet. Hvordan han var med publikum.
Og vi tok det derfra.
Darryl gikk bort til John og sa:
"Kan jeg få nummeret ditt? Jeg er interessert i å være din manager."
Han ringte sju uker senere og sa:
"Du har fått jobber i Adelaide. Du får 30 dollar for tre jobber."
Jeg var rørleggerlærling og tjente 22 i uka.
Jeg opptrådte på tre danser. Det var første gang noen skrek til meg.
Jeg var på et TV-show med Bev, og jeg traff Darryl Sambell.
Hun sa: "Denne fyren fikser håret mitt, og han er en venn."
Vi pratet sammen under TV-showet.
Han sa: "Det er en fyr du må høre. Han heter Johnny Farnham."
Jeg var i studioet, og Peter Best hadde skrevet en vignett for Ansett-ANA.
De sa: "Vi ser etter en flott stemme til vignetten.
Vet du om noen?"
Jeg sa: "Hør på denne gutten." De sa: "Det er stemmen."
Susan Jones
Hallo.
Den lykkeligste jenta Med det vennligste smilet
Han hadde ikke fått erfaring i studio, han hadde ikke vært profesjonell sanger,
men han fulgte anvisningene med en gang.
Han bare fløt gjennom tonene,
som ikke mange, selv profesjonelle vignettsangere gjorde.
Jeg gikk inn i studioet og sa:
"Jeg vil gjerne signere deg på EMI." Og han sa: "Ja.
Du må snakke med mamma og pappa."
Neste dag dro jeg bort og møtte foreldrene hans.
Vi lurte på hva han havnet i.
FAR
Han ga opp en lærlingplass.
Jeg sa til foreldrene mine: "Jeg har en sjanse her.
Jeg kan enten fortsette som rørlegger og jobbe med det resten av livet."
Det var enten det ene eller det andre.
Så jeg tenkte: "Jeg får bare én sjanse i livet
til å virkelig drive med sang."
Så de sa: "Greit, du kan gjøre det hvis du vil,
og vi skal støtte deg hele veien."
Da jeg ble med ham hjem, sa jeg: "Skriver du sanger?"
Og han sang "In My Room".
På rommet mitt er det hjertesorg
På rommet mitt er det sorg
På rommet mitt er det ingen lykke, bare smerte
Og jeg sa: "Det er en flott sang."
Det var en tid da folk ikke skrev egne sanger,
så plateprodusentene fikk demoer fra utlandet.
Hvem er dette?
-Du kan ikke vaske nå. -Hvem er det?
Jeg har sagt at de ikke skal vaske under sending.
Jeg skrev til alle forlag i verden for å få sanger.
De sendte bare sangene som ikke havnet hos store artister i USA og England.
-Hva heter du? -Sadie, vaskedama.
Og "Sadie" var en av sangene som ingen ville ha.
Han spilte den, og jeg sa: "Nei, jeg vil være en rockesanger."
David prøvde å overtale ham til å gjøre det,
for han visste at det ble en listetopp.
Det gjorde jeg.
Det er stort å overtale noen
og si: "Neste gang kan du gjøre det du vil."
Ser ut som Phyllis Diller.
-Frue. -Denne gutten synger om meg.
Det gjorde susen.
Han sang grupper rundt Melbourne
og er nå en av popmusikkens unge håpefulle.
Mine damer og herrer, her er Johnny Farnham.
Sadie, vaskedama
Med trofast skurebørste Og bøtte med vann
Jobbet og slet seg ut
For livet hun hadde hjemme
Vi utga den 19. november 1967.
Sadie, vaskedama
Og innen den 21. var den nummer én i Victoria.
Det var utrolig. Ufattelig.
Han slo straks gjennom og ble en skatt over natten.
Så hun kunne sitte om kvelden og sove foran TV-en
Han må ha vært 17 år . En baby.
Johnny Farnham var det kuleste, og han var et lite popidol.
Å, Sadie, vaskedama
Jeg gikk med venninnene mine
CHERIE ROMARO MUSIKKSJEF
på en konsert i Perth.
Jeg husker at jentene bare skrek.
Hennes rødfargede hender
Han hadde bare "Sadie".
Har i årevis ikke holdt en mann
Og med tiden vil hennes hjerte Dø av sult
Skrubb gulvet, gjør jobben Kjære, gamle Sadie
Jeg likte hardrock som yngre.
Selv som gutt, for broren min spilte i band.
Men Johns stemme, selv om det var en lett sang
og nesten som revy, var noe ved stemmen hans tiltrekkende.
Så du plystret på den og sang mens du gikk.
Da han kom med "Sadie", lo jeg.
"Hva gjør han?"
PETER FOGGIE TROMMIS
Han vil bli jo rockesanger.
Det er ikke min type sang. Mange likte den.
Det er vanskelig å tro nå,
men "Sadie" var den største slageren på 60-tallet.
I Australia, den største slageren det tiåret.
TOPP 40 31. JANUAR 1968
Med suksessen til "Sadie"
hadde han lite tid til å skrive, for han var så opptatt med fjernsyn
og alt annet.
Så vi fikk ikke spilt inn mange av sangene.
Regn faller på mitt hode
Jeg er som en mann Med føtter for store til senga
Ingenting passer
Jeg husker at jeg lette etter et image.
Folk gikk med støvler til knærne og trange bukser,
løse skjorter og en masse perler.
Jeg ville kle ham i noe liknende, som fyren på Johnnie Walker-flasken.
Minus hatten, så klart.
For jeg kan aldri stoppe regnet
Johnnys versjon av "Raindrops" gikk rett til førsteplass.
For jeg er fri
Ingenting bekymrer meg
Han var elskelige Johnny. Han så flott ut, han hadde slagere.
Går på gulvet På hendene over deg, jenta
Jeg kan ikke tro Hva du prøver på
Så kronen havnet på hodet.
Godt gjort, konge! Der har dere en stor konge.
Går på gulvet På hendene over deg, jenta
Jeg kan ikke tro Hva du prøver på
Johnny Farnham.
Jeg vil ha den.
Jeg har et antrekk som passer.
Popens konge...
SANGER
...er noe jeg ser på med glede.
For jeg vant tre ganger, og John vant fem ganger på rad.
Gratulerer, du fortjener det virkelig. Jeg synes du er fabelaktig.
Jeg håper den passer.
John fortjente helt klart å være på toppen, og folk forgudet ham.
Én er det ensomste tallet Som du noen gang har
Alle TV-stasjoner ville ha ham. Alle aviser ville ha ham.
6KY Perth, og vi får Johnny til å lese en reklame.
-Johnny. -Nå?
-Ja, nå. -Nå, nå.
1,85 dollar er alt du betaler når du leier en TV...
John gjorde alt du ba ham om.
Enten jobbet jeg, eller så sov jeg. Jeg jobbet enormt mye.
Så når jeg var våken, var jeg sårbar.
Ja, det er det tristeste
Det var et spill for Darryl. Han hadde ingen erfaring i denne bransjen.
Han var frisør, og plutselig
er han manager for den heiteste varen i landet.
Jeg satte alltid opp hvilke sanger han sang.
Jeg øvde også med bandene.
Jeg visste ingenting om musikk, men visste hvordan det låt.
Darryl var helt klart annerledes.
Han var svært fokusert, og hvis han hadde valgt John,
ville han satse alt på John.
Darryl var forelsket i ham.
KONE
Han var ingen grei mann. Han var ond.
Én er det ensomste...
Han ga John oppkvikkere og beroligende.
John sov hele dagen og tenkte: "Hvorfor sover jeg så lenge?"
Har han tid til jenter?
Veldig lite. Han...har ingen kjæreste.
Er han i fansens vold, eller i managerens vold?
Er han bare noen som blir dyttet hit og dit og snurret rundt?
John og jeg er mer venner enn manager og artist.
Har du kanskje hatt en farsrolle?
Jeg vet ikke.
Jeg passer på interessene mine, antar jeg.
Jeg ba min kjære om å gå en tur
Alle ville dra til London og bli en stjerne.
Olivia Newton-John tok av. Hun var stor den gang.
Hun hadde den typen karriere som John burde ha.
London var full av musikk og fantastiske mennesker.
Ja, en utrolig tid.
Nede ved bredden til Ohio
Alle band som var noe, kom seg til London.
Amerika var fortsatt avstengt, men vi kom alle fra Storbritannia.
Så det å lykkes der, var som et Mekka for oss.
Kan han bli stjerne utenlands?
-Så klart. -Hvor enkelt?
Veldig enkelt. Vi må bare finne rett kanal.
Kan du bli stjerne utenlands?
Jeg vet ikke, men jeg skal gjøre et godt forsøk.
På grunn av "Sadie" tilbød EMI meg en jobb i Abbey Road,
og John var signert på EMI.
Så hvis jeg var på EMI i England,
hadde jeg en sjanse til å få dem interessert i John for Storbritannia.
Darryl fløy bort med John og var en pinlighet fra starten av.
Han taklet ikke alkohol så bra,
og han skulle komme og presentere Johnny for folka på EMI.
Jeg fikk dem ikke interessert i John.
Jeg tok ham med til EMI og rundt til forlag,
men EMI sa: "Vi har Cliff Richard. Vi trenger ikke ham."
Gratulasjoner og jubileer
Verden skal vite Jeg er så glad det går an
Så John satte seg på flyet og dro tilbake til Melbourne.
Det var hjerteskjærende for meg.
IKKE REGISTRER DEG FOR DRAP
VI ER IMOT INNKALLING
Alt endret seg i Australia.
Vi var i krig i Vietnam.
Det er fordi jeg elsker deg
Ikke fordi vi er langt fra hverandre
Det er fordi jeg savner deg
Tanker om deg kommer tilbake til meg
Hjemme gikk musikkverden amok med arrangementer som Sunbury.
Gjør hva du vil gjøre Vær hva vil være
En gang gikk vi sammen...
De produserte popstjernene hørte fortiden til.
Det handlet ikke om én person. Det handlet om band.
Gjør hva du vil gjøre Vær hva vil være
Jeg spilte i The Masters Apprentices, og vi ble kalt "rockens tøffinger".
Og John var popstjernen. Så vi var som olje og vann,
men det hindret ikke at vi ble gode venner.
Søsteren min var fire år yngre,
og hun hadde alle John Farnham-plakatene på soverommet.
Jeg hadde alle Masters Apprentices-plakatene på veggen.
De to kolliderte et sted i gangen.
Vi dro ut i helgene og skjøt kaniner sammen.
Vi dro til Wangaratta og sov i Masters-vanen.
Vi gjorde teite ting sammen.
John og Glenn ble venner
gjennom felles opplevelser i bransjen på den tiden.
Ja, Glenn var veldig rock 'n' roll, men han var søt innerst inne.
Og jeg tror John var veldig søt,
men det var litt rock 'n' roll der inne som ville ut.
Og de fant et vakkert sted der de begge...
Ikke søkte trøst i hverandre, men helt klart kameratskap.
Vi hadde samme manager, Darryl Sambell.
Vi bodde sammen i St. Kilda,
og Darryl sa alltid at vi bodde i toppleiligheten hans.
Det var bare øverste etasje i en boligblokk.
Toppleiligheten var full av Darryls venner.
Og her er det to blonde gutter.
Livet mitt ble drastisk endret en kveld
etter et Festival Hall-show med The Masters Apprentices.
Showet var utsolgt, og vi var hovedartisten.
Det var kaos den kvelden, og jeg ble dratt av scenen.
Fløyelsdressen min ble revet i filler.
Gitaren min tok en runde rundt Festival Hall og kom tilbake.
Jeg husker bare promotoren som løp rundt og sa:
"Større publikum enn Beatles."
Jeg sitter her: "Større publikum enn Beatles."
Det var den kvelden det gikk opp for meg.
Vi fikk bare betalt 200 dollar.
Så da fire hadde delt 200, kostet kvelden meg penger,
for dressen som jeg måtte erstatte, kostet 70 dollar.
Jeg tenkte: "Noe er galt med managementet.
Dette henger ikke på greip."
Så jeg bestemte meg for å gå videre fra Darryl Sambell.
Jeg tok over managementet av bandet og endret forretningsdriften.
God dag. Vi er Little River Band.
Glenn gikk fra å spille bass til fulltids management.
Han satte sammen et par veldig gode sangere og låtskrivere
som ble Little River Band.
Gjett om de tok av.
Hvorfor har du sånn hastverk?
Er det verd bekymringen?
Se deg rundt og sakk av
Hvordan er det inni boblen?
Gir hodet deg noen gang trøbbel?
Det er ingen synd
Bytt den inn
Hold ut, hjelpen er på vei
Jeg kommer så fort jeg kan
-Herregud, så gode de er. -Ikke en tone var malplassert.
Det var ingen stemme som ikke var helt ren.
GITARIST
Alt var perfekt forfattet.
Vi så på LRB som om de skulle ta over for Eagles.
Ikke glem hvem som passer på deg
De fikk en suksess utenlands som folk som oss bare drømmer om.
I Australia går det rykter om avtaler på flere millioner dollar
mellom dere og Capitol Records.
Det er ikke rykter.
Vi har en betydelig avtale med Capitol Records her i Amerika.
Hold ut
Midt på 70-tallet falmet Johnnys stjerne, og slagerne tørket ut.
Klapper 11, tagning 1.
-Blir du deprimert? -Ja. Jeg liker ikke ordet "deprimert".
Jeg er rar med ordene, men jeg...
Jeg tenker på...
...hvor jeg vil dra, hva jeg vil gjøre, og jeg kommer...
...ingen vei med det jeg tenker på.
Og det er veldig rart.
Darryl tok alt han kunne, og han fikk Johnny i en musikal.
Der møtte han sin sterkeste allierte.
Han var veldig morsom og fin å være sammen med.
Han var lett å gå overens med. Veldig søt.
Jill var den gang trolig den beste moderne danseren.
Hun var helt fantastisk.
Det tok ikke lang tid før John la merke til henne.
Da hjertet hadde bestemt seg, og øynene var på henne, var det gjort.
Hvor hun kommer fra, vet ingen
Nå som du spør meg...
Kanskje Darryl følte at han mistet John fordi John forelsket seg.
Slik hun smiler til ham
Hjertet hans svulmer...
Darryl ville ha Jill vekk.
Han gjorde alt han kunne for å ødelegge forholdet,
noe som bare gjorde det sterkere.
ANGLIKANSK KIRKE
Baby, det er magisk
Se i øynene hennes De er litt uklare
Paradis kommer til en søt liten dame
Vet du ikke at det er magisk?
Baby
Å, baby, det er magisk
Tur på et magisk teppe for en forelsket kvinne
BILLMAN - FARNHAM BRYLLUPSMOTTAKELSE
Etter et ni år langt partnerskap sparket Johnny Darryl.
Noen måneder senere droppet EMI Johnny.
Tur på et magisk teppe for deg og meg
Det er en tøff bransje, for du kan brukes og kastes.
Det var en tid på 70-tallet der jeg ikke vet hvor han var.
Denne spektakulære stemmen var savnet.
For jeg kan aldri stoppe regnet...
Vi mistet kontakten med John. Han kan også ha vaklet.
Jeg kom tilbake til Australia.
John opptrådte på Twin Town, så jeg dro for å se ham.
Tusen takk.
Liker dere de gamle sangene?
Kan jeg få en C, takk?
C.
Jeg tror den går...
Han hadde et band som ikke kunne spille. Og halvveis i en av sangene
sier han: "Jeg kan ikke fortsette." Så sa han til bandet: "Det er her.
Det er én, to, tre, fire." Han måtte telle bandet inn.
Jeg sitter der: "Dette er det verste...
Hvordan kan dette være John Farnham, den beste sangeren jeg har hørt,
og bandet kan ikke spille?"
Noen kvelder var det bare 15 personer.
Vi var helt på felgen.
Jeg kastet det svarte slipset hans i søpla.
"Du synger med et band som ikke engang kan holde takten.
Hvor ille er det?"
God natt. Velsigne dere.
Se deg rundt...
Den store kvelden var da John kom til Vegas.
Glenn inviterte John og Jill til å se Little River Band.
Ta deg tid til å få tid Få tid til å være der...
John kunne ikke tro at dette bandet spilte utsolgte konserter.
Se deg rundt...
Det tok pusten fra meg.
Etterpå tok vi et par øl, og han sa:
"Hva gjør du?" Jeg sa: "Jeg gjør ikke så mye."
Føl for vinteren Men ikke ha et kaldt hjerte...
Han slet økonomisk. Hadde investert i en restaurant.
Og jeg elsker deg best
Du er ikke som resten
-Han var så godt som blakk. -Du er der når jeg trenger deg
Jeg sa: "Hva om jeg blir manageren din?"
Jeg vil trenge deg
Da John signerte med Glenn, fant han endelig noen som trodde fullt på ham
og hadde en visjon for ham.
John var den kreative, ikke forretningsmannen.
Han trengte støtten slik at han kunne gjøre det han kunne best.
Jeg forslo: "Du er ikke lenger Johnny.
Johnny Farnham er synonymt med vaskedama Sadie.
Du er John. John Farnham."
Da han byttet til John, sa det: "Jeg er seriøs.
Jeg er en voksen artist, og det er hit jeg går."
Jeg var litt frustrert en stund. Jeg ble ikke stimulert av det.
Og de jeg jobbet med, ble heller ikke stimulert av det.
Jeg bestemte meg for å satse og gå i en annen retning.
Hans versjon av "Help" kom fra å synge den hjemme
og spille piano selv.
Da jeg var ung Mye yngre enn i dag
"Help" var da han innså: "Jeg kan gjøre dette."
Det var da han forsto det.
Han sang den på en måte som tjente hans talent og register.
Hjelp meg om du kan Jeg føler meg nedfor
Og jeg setter pris på at du er her
Han gjorde noe som var John Farnham, hans eget arrangement.
Hjertet på utsiden. "Dette er meg."
Og nå har livet mitt endret seg På så mange måter
Den følelsen som kom fram...
Da begynte jeg å tenke: "Gosj, Johnny Farnham kan synge."
Hjelp meg om du kan Jeg føler meg nedfor
Og jeg setter pris på
Da John sang den, ble den en power-ballade.
Det er en mesterklasse i vokal. Bare den sangen.
Vær så snill, hjelp meg
Jeg vil ikke kalle det desperasjon bak sangen,
men det var helt klart...
Dette var nesten Johns audition for verden igjen.
-Hvordan kan jeg nå deg... -John er en utrolig musiker.
Med så mange ord i veien...
Det som overrasket meg, var at han kan synge alt mulig.
Og det er noe jeg bare må si
Jeg avtalte et møte. Jeg sa: "Jeg vil produsere."
Du vet at jeg vil ha deg
Jeg tror Glenn kontaktet Graeham for å produsere John
og gi ham en ny start.
Nye sanger, nytt album. "La oss få Johns stemme ut igjen."
La oss få det til å vare
Graeham Goble stiftet Little River Band og skrev de fleste av slagerne deres.
Det var sent, jeg fulgte deg hjem
Vi kom til porten, og jeg drømte om natten
I bandet hadde vi andre låtskrivere.
-Ville den ende bra? -Du fikk tre låter i året.
Så dette var en god mulighet for John og meg.
-Jeg vil bygge min verden rundt deg -Glenn visste hvor vrien Graeham var.
Men han visste også hvor besatt han var med Johns stemme
og at han også hadde fantastiske sanger.
Det var en flott stemme og flotte sanger. "Vi gjør det."
John hadde en bag full av kassetter.
Han sa: "Dette er sanger som folk har skrevet for meg."
Det må ha vært hundre sanger. Jeg sa: "Jeg hører ikke noe annet
enn et arrangement av 'Help'."
Og "Jilly's Song" som han halvveis skrev om kona Jilly.
Han sa: "Har du noen sanger?" Jeg sa: "Så klart. Jeg har mange."
Graeham er en komplett kontrollfrik.
Graeham visste hvilke sanger han ville at John skulle synge
før de engang påsto å ha et album.
Uncovered var noe av den beste syngingen hans.
Uncovered kunne ha blitt Johns signaturalbum.
Men Graeham var produsenten, og nok en gang ble John holdt i tøylene.
Jeg skrev åtte av ti sanger på albumet og produserte det.
Mange forstår sjansen du tok da du endret image
og gikk mot en mer sofistikert rockestil.
Det er ikke bare å si: "La oss ha nye sanger."
Det er nesten en livsstilsendring.
Jeg synger ikke "Sadie" lenger.
Jeg vil gå videre.
"Du er John, landets beste sanger. Du skal ut og gjøre det du bør gjøre."
-For mye for tidlig -Jeg satte sammen landet beste band.
Folk som Tommy Emmanuel. Det var et hett band.
John elsket det.
Da vi begynte å øve, finpusset vi det.
Sounden var veldig bra, han hadde et flott team rundt seg.
-Så dro vi ut på turné med bandet. -Jeg vil ikke at du skal dra
Jeg husker første kveld. Det var da jeg traff Glenn.
Han fikk John til å opptre med det nye bandet,
og de sang låtene fra Uncovered-albumet,
som for første gang ikke inkluderte "Sadie".
Australias musikkscene på 80-tallet eksploderte
med denne nye og skarpe sounden.
Alle gikk på puben bare for å rocke med disse bandene.
Midnight Oil. Cold Chisel med Jimmy.
I hele går kveld lærte vi
Når du sto midt i en pub og til knes i øl,
med folk som griper rumpa di, er det vilt.
-Ikke noe for svake sjeler. -Et sted brant broer
Hvis du er for snill, for glattpolert, eller du mister den kontakten,
hjelper det ikke å være dyktig.
Johns naturlige miljø er ikke en pub.
Du kan ta på ham et par skinnbukser, men det gjør ham ikke til Jimmy Barnes.
Han var ikke sånn.
Og det var en hel scene. Johnny passet overhodet ikke inn der.
Jeg gikk av scenen en kveld, og vi var i garderoben.
Han slo til skapdøren.
Den var av metall, og han slo den inn.
Og jeg sa: "Hei, sanger.
Din tur kommer. Ikke vær redd. Din tur kommer."
Gratulerer med årsdagen, baby Har deg i tankene
LRB offentlig og LRB privat. Hvordan klarte Glenn det?
Jeg vet ikke hvordan han styrte disse sterke personlighetene.
Jeg ser det i øynene dine
Det var som å være manager for andre verdenskrig.
PISSPRAT
Det var en kinaputt som alltid var klar til å smelle.
Bremsespor.
Vi spilte med Fleetwood Mac og Eagles, og vi mente at vi var like gode som dem.
Graeham ofret Shorrock for å få John.
Til slutt brøt det sammen med Glenn, og jeg hadde fått nok av ham.
Jeg tror Glenn hadde fått nok av oss. Det gikk begge veier.
-Avgjørelsen om å slutte ble tatt for meg. -Glenn ble bedt om å slutte.
Begge er fantastiske vokalister, men Glenn tolket sangene mine,
og John sang det jeg hadde skrevet.
Det var den store forskjellen, og den store appellen for meg.
Det er en lekse å lære her Når din kjære forlater deg
Glenn og jeg hadde nettopp giftet oss.
Glenn Shorrock og John Farnham var begge forlovere i bryllupet,
så vi elsket begge to.
-John var den eneste vi ville velge. -Gratulerer med årsdagen
John sa: "Hva tror du?" Jeg sa: "Hva har du å tape?"
Jeg mente at å gjøre John til frontmann i LRB
var en veldig viktig overgang til pop.
Det ville være perfekt for ham.
Folk sa: "Jeg kan se for meg John i et band.
Jeg kan se for meg John opptre på Apollo Stadium."
Da jeg ble spurt, sa jeg: "Skal jeg synge som Glenn Shorrock,
har vi et problem, for det kan jeg ikke. Jeg kan bare synge som meg."
Vel...
Det var veldig spennende for oss her. Hvordan påvirket det bandet?
Spille med en ny vokalist,
og spesielt en med Johns status, for han er en individualist?
Det nervøse for oss, Don, er at vi ikke vet det ennå.
Dette er vår første opptreden siden John ble med i bandet.
Vi har vært i studio.
Tiden vil vise. Vi er selvsikre og føler at det vil fungere.
John må synge det gamle også. Det er bandet berømt for.
Det er ikke John Farnham og Little River Band.
Jeg husker at John gledet seg til å turnere med Little River Band.
Det som tiltrakk John, var endelig ikke å være en pubsanger
eller en kabaretsanger.
Han var endelig der han skulle være. På en stor scene, med et stort crew,
fabelaktig lyssetting, full produksjon, foran titusener av mennesker.
Fantastisk!
Tusen takk!
Hvis det er én ting i livet mitt Som mangler
Er det tiden jeg tilbringer alene
Og seiler på det kjølige og klare vannet
Det er mange vennlige mennesker...
John og jeg var nye i Little River Band.
Vi ønsket begge å prege bandet med vår personlighet.
-Ja da. Kom an! -Han er en frontmann.
John er mye mer eventyrlysten på scenen enn alle de andre.
Han trer straks fram, synger og engasjerer publikum.
Og han er den i rampelyset.
Bare si at du elsker meg...
Rampelyset var alltid på John, og vi følte: "Hvorfor er vi her?"
For det var ingen oppmerksomhet på oss.
Og vi følte at vi var et kompband for en soloartist.
Graeham ba crewet teipe mikrofonstativet og ledningen til scenen.
Han **** meg rev den ******* løs fra gulvet.
"Du bandt meg **** meg til den ***** scenen."
Jeg husker det ikke helt. Det høres ut som noe jeg ville gjort.
Jeg ville ikke gjort det i dag.
Jeg tror han antok at han skulle komme med noen innspill
om hva han skulle synge.
Men slik ble det ikke.
Han sang noen andres katalog på noen andres, Graehams, scene.
Jeg var bare sangeren som sang slagerne som alt var der.
Jeg var aldri med i bandet.
Jeg tror han følte seg fanget i LRB etter en stund.
Han styrte ikke hva han sang. Det var som "Sadie" nok en gang.
-Det var en stor utfordring. -Nok en gang ble John kontrollert.
Jeg tar ikke av meg skjorta. Nei.
SØNN
Jeg vil ikke ødelegge kasjmiren.
Når du slår til...
Jeg husker da John skrev "Playing to Win" og hvor stolt han var.
-Du kan komme for sent -Det var sangen der han ble voksen.
"Playing to Win."
-Det er mitt motto. -Denne skrev jeg da jeg var i LRB.
"Playing to Win" skrev John med overlegg, og det var en melding til LRB.
Kvelden på Universal Amphitheatre var veldig viktig.
Alle var der for å se Little River Band.
Du kan være for sen
Denne gangen spiller jeg for å vinne
Det var mange berømte i publikum. Frank Sinatra...
Og Glenn så bandet kollapse.
Spiller for å vinne denne gangen
Jeg løp rundt den kvelden og prøvde å blidgjøre alle.
Hvis du venter for lenge...
Jeg tok Glenns drink og knuste en Valium i den.
-Jeg spiller for å vinne -Jeg tror det var to Valium.
Jeg burde ikke tatt i den andre,
for mens alle river hverandre i håret,
gikk vi til promotørens rom, og Glenn sov på sofaen.
Jeg så ikke at det ikke var det jeg trengte
Jeg var et fjols
Det var slutten. John gikk til Graeham og Beeb og sa:
"Dere ******* meg. Kom dere ut av veien for meg."
Jeg var i rampelyset, og det la et stort press på meg.
Hvis jeg skulle ha et sånt press,
så gjør jeg det av rett grunn og med mine avgjørelser.
Han spilte for fantastiske mengder, og man skulle tro at han tjente godt.
Den gjelden LRB hadde fra tidligere album som ikke fikk suksess,
ble overført til Johns inntekter.
Da John endelig sluttet i LRB, hadde han faktisk en betydelig gjeld.
Det var nåde som lærte
Mitt hjerte å frykte
Og nåde
Som gjenopplevde min frykt...
Det var vanskelig. Jeg måtte selge huset og bilene.
Svigermoren min satt der og sa: "La oss dra på McDonald's."
Og jeg kunne ikke ta dem med. Jeg sa til kona: "Jeg kan ikke."
Gjennom mange farer
Slit og feller
John hadde gjeld, men var en hel mann.
Jeg hadde allerede kommet
Det var nåde som førte...
Jeg prøvde å skaffe ham en platekontrakt. Dette var forbannelsen til "Sadie",
for alle plateselskapene sa: "Jeg signerer ikke Johnny Farnham."
Alle takket nei.
Vil lede meg hjem
Fantastiske nåde...
Han fikk til alt han sang.
Så søt en lyd
Han sang "Amazing Grace", og hvordan han bar den.
Hans deltakelse i den var så sannferdig og klar.
En stakkar som meg
Jeg var en gang fortapt...
Jeg ga ham et løfte.
"Jeg lover deg å lage et album som definerer hva John Farnham er."
Det hadde vært enkelt for John å trekke for og bare føle seg knust.
Men med Glenn og Jill, og med Johns stemme,
gikk de sammen og la en plan.
Ser jeg. Ja, jeg ser
Ja, jeg ser
God kveld, her er nyhetene.
Det var spørsmål fra Gaynor
da jeg sa at vi måtte låne på huset for å få pengene.
For jeg trengte kontantene. Vi måtte betale studioet
og betale musikerne.
Vi hadde ikke boliglån da. Det var fine tider.
Nå har vi refinansiert lånene på lånet.
Jeg ble ikke spurt, men jeg hadde satset to hus på John
på det tidspunktet. I etterpåklokskap. Trolig.
Jeg prøvde desperat å få alle de store produsentene til å komme.
Quincy Jones, ikke sant? Glenn ville få Quincy til å lage Farnham-albumet.
Han fikk ham ikke.
Ross var en musikkprodusent som også var regissør
på turneer i Amerika i den gamle LRB-tiden.
Ross sa: "Velg meg." Og av en eller annen grunn gjorde Glenn det.
John likte Ross, for Ross var ganske stille og avslappet.
Jeg tror John var bekvem med Ross.
Han leide et hus i Manningham Road. Det fortærte ånden.
-Men han hadde en garasje. -Så det gamle garasjebandet ble til.
Jill var ovenpå.
Jeg hørte ingenting. Jeg gikk ned med kjeks til dem iblant.
John sa: "Vi bør få Hirschy hit, la oss komme i gang."
Jeg ringte Hirschy og sa: "Vil du jobbe med John og meg på en plate?"
Han sa: "Ja."
Jeg hadde investert mye i et dyrt utstyr kalt en Fairlight,
som kostet 35 000 dollar i 1984.
Jeg synes det er sinnssykt. Tenk at jeg brukte det på én enkelt maskin.
Så jeg tok folkevognbussen og fylte den med utstyret.
Jeg hadde Fairlight, jeg hadde en DX7, jeg hadde en Prophet-5-synthesizer,
en QX1-sekvenser koblet til en rad med åtte DX7-ere, som var i moduler.
John hadde en åttespors opptaker.
Vi kunne spille inn stemmen hans på analogt bånd.
Og så kombinerte vi det med Ross. Han hadde en ny trommemaskin.
Det var orkesteret vårt, kan du si, i Johns garasje.
Det var paletten for Whispering Jack.
Den digitale verden hadde så vidt startet.
Og sampling. Dette var veldig tidlig.
Jeg tror at den sampleren vi hadde, trommemaskinen,
var en av de første i landet.
Og John elsker å prøve ting. Han er med på alt. "Jeg er med på det."
Vi var alle i en morsom liten båt. Tre sprø, ulike personligheter.
John og jeg var, tror jeg, de største kreative kreftene.
Og Ross var der for å observere, for å veilede
og velge de beste øyeblikkene. Det var et bra lag, synes jeg.
Dette albumet var viktig for ham, for så mye var avhengig av det.
Så mye var avhengig av det.
Det å se etter sangene er starten, og jeg må ha lyttet til 2000 sanger.
Demoer, jeg lyttet til alt. Og jeg måtte lytte til sangene i sin helhet,
for som en spirende låtskriver, forstår jeg hvor mye arbeid det er,
så jeg måtte minst gjøre det.
Jeg ringte forleggere og sa: "Send låter."
Og mange gadd ikke.
MUSIKKPRODUSENT
"John Farnham? Egentlig ikke, nei. Johnny? Nei."
Tross alt presset hadde han for første gang kontroll over karrieren.
Og han kunne ikke vært lykkeligere.
John er veldig kresen. Han avviste noen store låter.
Vi fikk en demo av "We Built This City".
Vi bygde denne byen
Vi bygde denne byen på rock 'n' roll
Ross og jeg tenkte: "Jøss, det er en skikkelig poplåt."
Og John sa: "Nei. Jeg liker den ikke. Den er for nusselig."
Vi bygde denne byen
Han gjorde narr av den. Neste.
Vi la mye arbeid i lyden og arrangementet av sangene.
Det var et viktig album.
Jeg ville kunne gå fra det og si: "Dette er det beste albumet jeg har lagd."
Du har ingen grunn Til å tvile på hva du ser
Lukk øynene dine Og sett følelsene fri
Få hjulene i gang
Og se dem snurre rundt
Jeg vil seile over havet Jeg er trett av denne byen
Jeg tror de hørte på absolutt alle sanger
og demoer som ble sendt, og det var tidsfrister.
-Vi måtte lansere albumet. -Litt nærmere deg
Vi hadde åtte låter som var veldig gode, og vi trengte én låt til.
Jeg glemmer aldri morgenen da vi tok ut en kassett,
satte den på, og det var "You're the Voice".
Og av låtskriveren Manfred Mann.
Jeg tenkte: "Ja. Han er en god låtskriver."
En atomkrig kan ikke vinnes.
Du kan ikke snakke med Sovjet slik som med andre regjeringer og land.
Det var en tid da frykten for atomvåpen var på topp.
Jeg og noen venner skulle gå til CND-marsjen
som startet klokka 6 om morgenen.
Ja, vi forsov oss.
Jeg tror det var 150 000 mennesker.
Jeg var opprørt over at jeg ikke var der,
og det ga meg ideen til en låt.
Jeg hadde bestilt tid med to andre låtskrivere som jeg jobbet mye med,
Andy Qunta og Maggie Ryder.
I løpet av en time hadde vi det vi likte som et vers.
Jeg kom på det som en idé, og hun sang:
Og jeg sang:
Og vi sa: "Fantastisk."
Keith Reid var låtskriver for Procul Harum.
Jeg dro til ham neste dag, og innen fire timer
hadde vi skrevet teksten som er låten i dag.
Doris Tyler jobbet for Glenn som forlegger.
Hun ga den til meg. Jeg satt i bilen for å kjøre til John,
og jeg sa: "Fy flate, denne er god." Jeg kom fram og sa: "Spill denne."
-Vi så på hverandre og sa: "Jøss." -Og han sa: "Den er ***** bra."
"You're the Voice" kom to uker før innspillingen var ferdig.
Og jeg sa: "Den er min. Jeg vil ha den låten."
-Vi må ha sangene nå. Denne er rå. -Jeg fikk en telefon fra forlaget mitt.
De sa: "John Farnham har spilt inn 'You're the Voice'.
Kan vi gi ham tillatelse?"
Og jeg sa: "Nei. Nei."
Alt jeg visste om John Farnham, var "Sadie, The Cleaning Lady".
Å, Sadie, vaskedama
Vi kunne ikke godta et nei. Vi gjorde det likevel.
Og de spilte den inn.
De skulle ikke gjøre det uten tillatelse, men de gjorde det.
Vi bestemte oss for en maskingeværklapping
som noe militaristisk, men også en feiring av en stamme.
Jeg vet ikke hva vi gjorde.
Alt det føltes riktig for teksten i sangen.
Men i soloen var ideen min panfløyter.
Disse panfløytene fra Andesfjellene, og jeg simulerte dem på synthesizere,
samt samplinger av faktiske panfløyter.
Men John sa: "Det mangler noe. Den er ikke oppløftende nok.
Jeg har det. Sekkepiper."
Jeg sa: "Seriøst? Seriøst?"
"Ja, jeg kan høre dem." "Du bestemmer."
Vi kontaktet en av de beste sekkepipeblåserne i Melbourne.
Han sa: "Sekkepiper kan bare spille i én toneart, B."
Og jeg sa: "Vi er i F."
Da jeg måtte endre arrangementet for å gå opp til tonearten for sekkepiper,
så var sounden i låten bedre selv før vi hadde med sekkepipene.
Noen ganger er begrensningene til et instrument det du trenger
for å gjøre noe stort.
For meg var den selvsagte låten "You're the Voice,"
og jeg ville være i studioet da de spilte den inn.
"Ok, vi er klare. Vi skal spille låten."
De slapp meg ikke inn mens de lagde miksen.
Gaynor og Glenn kom inn, de skulle på restaurant.
De hadde penklærne på.
Vi hadde en flaske champagne og var klare til å høre den.
"Ok, kom an. Spill den for meg." Og den sendte meg i gulvet.
Glenn og jeg så på hverandre: "Det er ikke..."
Den var ikke helt... Og John så på oss.
-"Du liker den ikke." -Jeg sa: "Den var ikke som demoen."
"Nei, vi spilte den inn skikkelig."
"Jeg syntes din vokal på demoen var bedre enn vokalen din her."
-Og han var sint. -Han ble veldig sint på meg.
Han sa til Ross Fraser: "Jeg skal synge den igjen.
Slå av lyset, skru opp hodetelefonene."
Jeg hater å ha folk i studioet, for jeg blir paranoid.
Jeg tror de ler av meg og snakker om meg.
Du er stemmen Prøv å forstå det
Lag lyd og gjør den klar
Og han sang livskiten ut av den sangen.
Håret på armene våre og i nakken reiste seg.
"Det er sangen." Det var fantastisk.
Og det ble den store.
Det var første gang jeg virkelig la 110 prosent i den.
I hvert eneste slag.
Etter all gleden når vi visste at vi hadde et bra produkt,
tror jeg John falt sammen fordi vi var tilbake i det uvisse.
Ville den bli godt mottatt?
Jeg gikk i bakken etter at platen var ferdig.
Den betydde mer enn noe annet.
Vi hadde lansering av Whispering Jack,
og det var bare for de involverte, bare venner.
Det var ikke med presse.
John var ikke der. John kom ikke. John ville ikke komme.
John liker ikke fester og samlinger, men dette var hans øyeblikk. Hans feiring.
Glenn snakket med Jill: "Du må ta ham med hit.
Han må være her. Dette blir stort for ham."
Jill sa at han ikke orket det.
Hun måtte slepe ham ut, for han lå i fosterstilling.
Hun sa at han var et ***** rot.
Vi hadde en liten blå Corolla.
Jeg kjørte, og John satt i passasjersetet og gråt.
Jeg sa til ham:
"Hvis du ikke går ut av bilen når vi kommer fram, så skjer det ikke."
Den gang visste vi ikke hva depresjon var,
men jeg tror John gikk gjennom det da dette albumet var ferdig.
Jeg visste at vi hadde noe interessant, og stemmen var fantastisk.
Men du vet aldri om folk vil forstå det.
Glenn tenkte: "Hva gjør jeg nå med den?"
Glenn dro til radiostasjonene
og ba dem spille den, og ingen ville det.
"Nei, ikke Johnny Farnham." De hørte ikke på den engang.
Jeg fikk ikke de store til å distribuere.
Til slutt bestemte jeg at jeg gjør det alene
og etablerer mitt eget plateselskap.
Wheatley Records.
Jeg dro til Triple M. Og han sa: "Glenn, dette er **** meg Johnny.
Så lenge jeg lever, spiller vi aldri Johnny Farnham på Triple M."
Glenn ringte og sa at han kom innom
med Johns nye album, og han ville spille det for meg.
Jeg visste at Glenn hadde vært hos flere radiostasjoner og blitt avvist.
Så jeg var litt bekymret for at det var en ny "Sadie" eller noe dårlig.
Glenn spratt inn, som alltid, over skrivebordet med albumet: "Sett det på."
Og han sa: "Dette er singelen." Jeg hørt denne introen.
Og jeg tenkte: "Det er uvanlig." Og det bygde seg opp mer og mer.
Og instrumentene kom inn.
-Og så kom John inn. -Vi har
Sjansen til å vende arket
Og jeg tenkte: "Jøsses. Dette er utsøkt. Det er stort."
Jeg ventet ikke til sangen var over. Jeg blir emosjonell.
Jeg ventet ikke, og jeg gikk bortover gangen til sendestudioet
og sa: "Spill denne sangen."
"Hvem er det?" "John Farnham." "Hva for noe?" Og jeg sa: "Spill den."
Du er stemmen Prøv å forstå det
Lag lyd og gjør det klart
Jeg sa: "Hvor er John?" "På styrerommet.
Han ligger trolig under bordet i fosterstilling."
John kom inn, og de klemte hverandre. Og Glenn så på meg og sa: "Tusen takk."
"Ikke takk meg. Denne er glimrende."
Det var et sånt magisk øyeblikk karrieren.
Du glemmer det ikke.
Med makt til å være mektig
Jeg kjørte rundt i Sydney,
og den sprang ut av høyttaleren. "Hvem er dette? Se opp."
Jeg dro for å hente en låtskriver,
og han kom ut av huset med tårer i øynene.
"Bobby, går det bra?" "Jeg hørte den nye sangen."
Og han gråt.
Han visste, som jeg visste, at den ble en slager.
Vi visste det. Han er på vei.
Det låt som: "Herregud, han fant stemmen sin.
Dette er farlig. Han blir stor."
Straks jeg hørte den, innså jeg at det var en stor plate
og at han sang den fantastisk. Sekkepipene var veldig spesielt.
-Jeg bare: "Hvem er denne fyren?" -Den var så mektig.
Stemmen hans var utrolig.
Den er religiøs uten å være religiøs, og det liker jeg.
Den fyller tomrommet der religion skal være hvis du ikke har religion.
Sangen er fantastisk.
Men Johns vokal på den sangen er det som skaper den.
-Så emosjonell. Jeg elsket den. -John elsket stemningen, virkelig.
Jeg er bare en sanger som kan gi kommentarer
og forhåpentlig fange noens fantasi så de tenker på det.
Det er en utrolig sang, og Johns tolkning er utrolig.
Vi er stemmen, og iblant tror jeg vi glemmer
at vi har noe å si hvis vi kjemper for det vi tror på.
Hele grunnen til å lage plater, for å ta intervjuer,
for å være involvert i dette, er å dra ut og spille musikk.
Det er alt.
Vi hadde skapt et fantastisk album, og nå ville John dra på turné.
Vi snakket om det, John bestemte at vi trengte unge spillere
som spilte som ingen andre.
Hvis du trengte 32 takter med rå gitar,
så er du på rett sted. Det var jeg kvalifisert for.
Veldig rå, høy energi.
Jeg lagde demoer for gøy.
Sendte kassetter til alle managere og plateselskaper jeg fant.
BRETT GARSED GITARIST
En adresse var Wheatley Organization.
Brett bodde i Central Victoria. Han sendte en kassett i posten.
Wheatleys brevark. "Kjære Brett, fikk nettopp kassetten din. Ring meg."
-Brett Garsed ble straks med i bandet. -Det er et bra brev. Det vil man ha.
Bare med kassetten hans.
En av de beste gitaristene du kan tenke deg,
og akkurat den stilen John ønsket, sofistikert og fingernem,
men med kraftige akkorder.
Det er bare ett steg igjen å overvinne i din søken på suksess.
Press.
De hadde gitt meg en kassett med fem låter fra albumet.
Jeg gransket dem i en uke.
ANGUS BURCHALL TROMMIS
Vi kunne valgt den beste veteranen, men det var noe med Angus' energi.
Jeg var bare 20.
Han hadde et elskverdig smil, både i ansiktet og trommingen.
Men han kunne også slå løs. Som trommeversjonen av John.
De ringte meg: "Kan du starte i morgen?" "Jepp."
Jeg hadde to unge i bandet, Brett Garsed på gitar og trommisen Angus Burchall.
De var ikke født da jeg begynte, så de er ikke forutinntatte.
Jeg vil komme meg ut. Jeg håper vi kan ha mange konserter.
John var klar til å dra ut og synge med disse fabelaktige låtene.
Vi fikk ikke mange spillejobber.
Et problem var at folk aldri så meg som en troverdig sanger.
For jeg kan føle det Det stiger som en storm
Jeg ble kjent for myk musikk, som "Sadie".
Det er 19 år siden, og jeg synger den ikke lenger.
Ta presset ned
Agenter som høflig hadde gitt John spillejobber for å være greie.
De jobbene de ga John...
De mest bedritne pubkonsertene.
Hold på hjulene Og vri dem...
Han sa: "Jeg vil ikke tilbake til klubbene.
Hvis jeg må gjøre det, er det over."
Vi satte oss i bilen og kjørte til Bendigo og Ballarat,
og så til Adelaide, alle i Taragoer. Minst seks kvelder i uka.
Ting har endret seg Siden vi traff deg...
De tidlige konsertene på pubene var gøye fordi de var så skitne.
Publikummet som kom inn, var en stor blanding,
og det å se dem så nært innpå...
Det er ikke det samme
...og føle energien deres så tett innpå var veldig spennende.
Vet du ikke Hva det handler om
Det bekreftet at vi hadde noe bra på gang.
Første, andre gang, solgt Ikke vent for lenge
Man blir som en kullgruvearbeider,
spesielt der jeg er, når platen bryter gjennom
på flere steder. Du må bare følge åren.
Ikke vent for lenge
For hvert trinn ble vi bedre, og han hadde tanker om
hvordan han ville at det skulle gå. Han visste hva han ønsket.
Hvordan de styrer din verden
Det var som en dominoeffekt gjennom landet.
Alle sa: "Herregud, dette er fantastisk."
Det var flott å se det.
Jeg husker at moren min ropte: "Kom, du er på fjernsyn."
Jeg løp ned, og "You're the Voice" var på morgen-tv.
De valgte stadig et klipp med meg i singlet.
Uff.
Jeg tenkte: "Han får anerkjennelse.
Endelig skjer det for ham. Det vil fungere."
Du er bare et navn
-Bare et flagg foldet ut -Da albumet ble hørt, resonnerte det.
Hva de sier
Er hva du gjør
Og turneringen ble omfattende.
Lokalene var enorme, og så fikk vi ikke store nok lokaler.
På hver konsert sto de i en ring med bandet,
korister, Farnham, Glenn, Gaynor.
Som en familie i jula før du går på scenen,
og tok en liten hikkas da de gikk ut på scenen.
Stor familie, alle elsket John.
Første, andre gang, solgt
Jeg husker den dagen albumet ble nummer én.
Vi kjørte til et arrangement, jeg så meg rundt og sa:
"John, innser du at vi har albumet på førsteplass i landet?
Kan du tro det?"
Han eksploderte bare.
Han bare... Tårene rant ut av ham.
Jeg trodde vi hadde noe spesielt, men å være nummer én
i 26 uker, ingen forventet det.
Det var fantastisk, for vi hadde fått så mye motstand.
Jeg fikk ikke mye tillit som musiker eller spesielt sanger.
Han ga meg en liten kassett med en håndskrevet lapp: "Takk for dette.
Takk for at du ga meg sjansen. Hilsen Johnny."
Det er et høyt verdsatt minne.
Det har alltid vært viktig for Glenn.
Han gikk fra å være en fyr som hadde en...
Var det en tidlig midtlivskrise? Prøvde han å være en rockefyr?
Hva enn folks oppfatning var, så ble den blåst av sted
av folkets aksept, som ingen av oss forventet.
En hel generasjon oppdaget denne nye artisten, den nye sangeren,
de fantastiske sangene og den fantastiske fyren.
Og han var rett under nesen på dem.
Jo større publikum, desto gladere var han.
John Farnhams rekordturné i Australia kommer til Sydney i kveld
med fem konserter på Entertainment Centre.
John Farnhams Whispering Jack-turné er den største av en australsk artist.
Vi jobber for 250 000 mennesker.
Jeg har navnene deres og skal skrive og takke.
Nummer én i Vest-Tyskland og Sverige. På vei opp i Frankrike og Italia.
I England startet han på nummer 66 på topp 100,
og de liker ham i Amerika.
Så gratulerer, John. Ønsk ham alt godt.
Nummer én i Sverige og Norge og Danmark. Han var popkongen i Sverige.
Og det var spesielt å se den tysken fansen.
JUNI 1987 MÜNCHEN
Berlinmuren sto fortsatt. Folket hadde fått nok.
Derfor var "You're the Voice" en suksess der.
Fordi de var klare for en endring.
Klare for folkets endring.
Vi har sjansen
Til å vende arket
Vi kan skrive hva vi vil skrive
Vi må få endene til å møtes Før vi blir stort eldre
Det var over 100 000 mennesker.
Da vi kom på scenen, gikk de amok.
Vi er alle noens datter Vi er alle noens sønn
Hvor lenge kan vi se på hverandre
I enden av et gevær?
Syng den!
Du er stemmen Prøv å forstå det
Lag en lyd og gjør det klart
Vi skal ikke sitte i taushet Vi skal ikke leve i frykt
Vi hadde ikke sekkepipeblåsere, så en av roadiene, som var skotte,
holdt sekkepipen og gikk ut, og han kollapset nesten.
Jeg så ryggen hans, og da han snudde seg, var han likblek.
Vi er alle noens datter
Vi er alle noens sønn
Hvor lenge kan vi se på hverandre
I enden av et gevær?
Du er stemmen Prøv å forstå det
Lag en lyd og gjør det klart
Vi skal ikke sitte i taushet Vi skal ikke leve i frykt
Du er stemmen Prøv å forstå det
Lag en lyd og gjør det...
Ta den tiden du trenger. Jeg har hele kvelden.
John elsker fansen, men å faktisk få aksept fra hans likemenn
betydde alt for ham.
Vinneren er...
Jeg håper du kjøper et større hus. John Farnham.
PLATEBRANSJENS PRIS
Mest av alt vil jeg takke min manager
og veldig nære venn, Glenn Wheatley.
Han satset pengene sine på meg, og jeg takker for det.
Takk, Glenn. Tusen takk.
Vi vant sju ARIA-priser den kvelden.
Whispering Jack ble årets mestselgende album.
Det er fortsatt det mestselgende albumet av en lokal artist i Australia.
Vi skal ikke leve i frykt
God natt, og tusen takk. Farvel.
Det er fint å se noen som John komme tilbake etter 20 år
og lage bedre plater.
Det er fantastisk. En inspirasjon for alle.
Det å høre "You're the Voice" var så motiverende.
Jeg tenkte bare: "Herregud."
Jeg jobbet på veien og prøvde å samle låter til et album.
Min kjærlighet til livet blir bare sterkere
Mens dagene går
Ikke engang suksessen, men at han gjorde noe som var...
...så veldig bra.
Så man bare... Man måtte bare høre på den og høre på ham...
...og føle seg påvirket av det.
Noen ting ser ikke ut for meg
Som de pleide å gjøre, nei
Det dyttet karrieren min videre.
-Jeg kommer litt nærmere -Jeg fikk ut fingeren.
John kom inn og sang "As The Days", og han sang på fire-fem andre spor.
-Mens dagene går -Kommer jeg litt nærmere
Man trenger den motivasjonen,
og han var helt klart viktig for å fullføre det albumet.
Mens dagene går...
Tusen takk, John.
Jeg kommer tilbake til deg
Jeg hadde et problem med hva jeg trodde var mangel på troverdighet.
"Sadie" kom ut og tok av, og jeg sluttet som rørlegger
to dager før den ble sluppet.
Fra dagen vi ble født Har vi gått nedover sporet
Jeg følte at jeg aldri måtte jobbe for det.
Noen ganger er det skapt for godt
Det føles mye bedre nå, for jeg jobbet hardt.
Og hvis vi ser bak oss Kommer det en vind
Bærer oss framover til en ny tid
Hva med verden?
Hva med verden rundt oss?
Hva med verden?
Etter å ha snyltet låter fra ukjente tekstforfattere
ble vi oversvømt etter Whispering Jack.
-Og nå som våre fedre... -Alle tilbød oss deres nyeste og beste.
Med mindre John likte den, sang han den ikke.
Hva med fornuftens tid?
David Hirschfelder på tangenter.
Flaksen min nå er at jeg har en enhet
som er flotte musikere og ønsker prosjektets beste.
Johns neste album, Age of Reason,
var en glimrende plate og debuterte på førsteplass i Australia.
Det bekreftet at dette ikke er en døgnflue.
Det andre albumet er like bra.
Han sa en gang i yngre dager
at produsenten valgte sangene, valgte tonearten,
og så spilte han inn vokalen.
-Så det er helt annerledes. -På det tredje albumet skrev vi sanger.
Jeg havnet i trøbbel i kveld
Jeg føler meg visst bare nedfor
Det er så...
Da jeg hørte "Burn for You", tenkte jeg: "Herregud, han har overgått seg selv.
Han øker stadig innsatsen."
-Men jeg brenner... -"Burn for You", for en god låt.
Jeg kjenner historien bak mange av sangene.
Ja, jeg tror han havnet i trøbbel en kveld. Ikke farlig trøbbel.
Men "Burn for You" var helt klart for å grave seg ut av et hull.
Det føles vel som du alltid er alene
Jeg husker da jeg måtte fortelle ham at jeg var avhengig.
Han var sjokkert og såret fordi jeg ikke hadde fortalt det før.
Men han var fortsatt snill og kjærlig mot meg
og sa: "Gjør noe med det." Og det gjorde jeg.
Jeg brenner for deg
Hva skal jeg gjøre
Jeg brenner...
På et punkt var han selvsikker nok
til å dele stemmen i skrevet form, og han ville synge sangene sine.
Han har skrevet fine sanger.
Det var en viktig overgang for en artist å kunne uttrykke følelsene selv
og ikke trenge andre til å skrive musikken.
Brenner for
Deg
Han ble bedt om å synge "Sadie" iblant.
-Han nektet i årevis. -Nei!
Større!
-Så til slutt sang han den ikke bare live. -Ja vel, da.
Men jeg lagde et arrangement for et orkester på 96.
"Her er ***** Sadie."
-Å, Sadie, vaskedama -Og alle spiller ukulele.
Med sin trofaste skurebørste og bøtte
Tenk at jeg gjør dette.
Sliter seg ut For det livet hun har hjemme
Han sang den selvsikkert og med varme og et godt hjerte.
Kom an!
Å, Sadie...
Da så jeg en John Farnham som sa: "Jeg blåser i hva folk mener."
Jeg prøvde aldri å vise fram et image, det er bare meg.
Andre setter merkelapper på det. Det bryr meg virkelig ikke.
Det var en fantastisk tid for både Glenn og John.
Å se John skinne på alle nivåer.
Historien om Glenns tro på John er ganske legendarisk.
Det er ulikt nesten alt jeg har hørt om.
Hvis du vil finne gode, lojale, medfølende mennesker,
er underholdningsbransjen
trolig ikke den første bransjen du bør lete i.
Det er derfor de som virkelig er gode mennesker, skiller seg ut.
De henger sammen, på mange måter.
Det er ikke mange konserter der jeg ikke så Glenn ved scenen.
Vi er som brødre. Vi er virkelig så nære.
Han er gudfar til mitt barn, forloveren min.
Vi har aldri hatt en kontrakt. Vi så det aldri som nødvendig.
Glenn stilte opp for John, men John har stilt opp for Glenn flere ganger.
Han har vært der med oss på mange opp- og nedturer.
Jeg var manager for John Farnham og begynte med sportsmanagement.
Firmaet mitt, Wheatley Organization, ble børsnotert.
Kan du gjøre meg en tjeneste og skrive med kritt?
-Vet du hva de gjør? -Jeg vet ikke hva jeg skal skrive.
-Har du vært på en børs? -Nei.
De er verre enn rockekonserter. Ondskapsfulle.
Jeg var i starten av lanseringen av FM-radio i Australia.
Overmotet grep meg. Jeg følte at jeg var uovervinnelig.
Glenn havnet i en skattesvindel.
Mange store navn var med, mange for langt større summer.
Wheatley var den første dømte under Operation Wickenby.
Skatteetaten ville bruke ham som eksempel, og det gjorde de.
Han ble dømt til minimum 15 måneders fengsel
for skatteunndragelse av 320 000 dollar.
Glenn sonet 15 måneder. Ti måneder i fengsel, og fem i husarrest.
Han sonet og betalte tilbake.
Han skal jobbe og bruke mye tid på å gjenopprette seg selv i alles øyne.
Jeg skal hjelpe ham så godt jeg kan.
Mange av vennene visste ikke hva de skulle gjøre.
Det var en vanskelig situasjon, men John visste hva han skulle gjøre.
Mange hadde vendt ham ryggen.
I denne bransjen.
Det hadde vært en god unnskyldning. Ikke Farnham.
Stor L for lojalitet.
Så klart følte jeg med ham. Jeg ville ikke svikte ham.
Og han hadde ikke sviktet meg.
Jeg elsker ham. Han er vennen min. En del av familien.
Han sa bare: "Jeg gjengjelder bare tjenesten.
Du reddet meg. Hostet opp penger da jeg trengte dem.
Du ga meg albumet. Jeg gjengjelder bare tjenesten."
Noe jeg tror veldig sterkt på, er at du får som du gir.
Når krigen er over
Får komme seg vekk
Da Glenn slapp ut, hadde vi fantastiske konserter.
Du og jeg Vi brukte hverandres skuldre
Fortsatt så ung Men på en måte så mye eldre
Hvordan kan jeg dra hjem og ikke bli tatt med storm
Det er ingen som skal stjele dette hjertet
Først og fremst er jeg en fan, og jeg var litt:
"John, vil du synge med meg?" Og han sa: "Ja, null problem."
Jeg har jobbet med mange fantastisk talentfulle mennesker.
Når krigen er over
Får starte igjen
Alle de årene med å jobbe og holde konserter.
Små bedritne.
Store og flotte, og alt imellom.
Du og jeg Vi sendte hverandre historier
Bare en side Og jeg er fortapt i all dens prakt
Hvordan kan jeg dra hjem Og ikke bli tatt med storm
Han har ånden.
Han vil ikke kapitulere. Publikum må ha sitt livs beste tid.
Ellers vil han bare fortsette.
Og ikke bli tatt med storm
Ingen skal stjele...
Jeg kan ikke forklare hvor mye jeg elsker det, og hvor mye glede jeg får.
Spesielt når det engasjerer folk.
Jeg tror han fortsatt frykter at ingen vil komme.
Det kommer fra en tid da det bare var en håndfull familie og venner på 70-tallet.
Og det er det ene løftet Glenn alltid har gitt ham.
"Er det ikke fullt, synger du ikke."
Glenn har vært opptatt av å sørge for at alle konserter er utsolgt.
Av de siste konsertene våre før pandemien var mange utendørskonserter.
Han var helt rå med ungdommene.
De elsket ham.
De går amok, og han sang vakkert.
Brett Garsed på gitar.
Ja!
Da noe var galt
Med babyen min
Olivia forgudet John, og John forgudet Olivia også.
Så det var fint å se dem sammen.
De var så ustelte og morsomme og yndige.
Vi har vært gjennom så mye sammen
Han er min favorittsanger, og jeg har jobbet med mange
og trolig lyttet til tusenvis.
Vi snakket som én
-Han er selveste stemmen. -Det gjør det bedre
Det var siste gang de opptrådte. Jeg blir emosjonell av å tenke på det.
Generasjoner av australiere vokste opp med musikken hennes
mens hun ble Hollywood-stjerne.
De står sammen med kjendiser i hele verden
som en hyllest til Olivia Newton-John.
Australias elskling på 70- og 80-tallet blir husket
for talentet og like mye det veldedige arbeidet og den tapre kampen mot kreft.
Jill sa at han gråt ukontrollert, noe jeg fullstendig forstår.
Jeg tror det var et hardt slag for pappa. Han elsket og respekterte henne.
Vi visste at det skulle skje.
Jeg tok kontakt med henne, for hun var en styrkedrikk.
Og hun var en styrkedrikk.
Hun visste akkurat hva hun skulle si og var veldig trøstende.
Og en uke senere var hun borte. Det verdsetter jeg.
Ja, hun er en varm, vidunderlig, vakker dame.
Jeg husker da Glenn var på intensiven med Covid-19,
at en sykepleier sa: "Når vi får dem hjem,
hvordan skal de faktisk leve med Covid-19 og ødeleggelsen av kroppen?"
Og jeg husker at jeg tenkte: "Hvorfor sier hun dette?"
"Jeg tar bare Glenn hjem.
Det er Glenn, han er uknuselig og bare fortsetter."
Men jeg tror hun sa det for å forberede meg.
Det var en grunn. Jeg hørte det bare ikke.
Den australske musikkbransjen hyller Glenn Wheatley.
Promotøren og manageren døde i går av komplikasjoner fra Covid-19.
Han ble 74 år.
Dødsfallet til Glenn Wheatley har knust mannen kjent som Stemmen.
I går måtte John Farnham informere venner at kameraten var død.
Han taklet det ikke en stund.
JAMES FARNHAM SØNN
Tapet av hans beste venn og en som har vært der hele livet.
Jeg føler ennå sorgen. Vi var veldig, veldig nære.
Veldig, veldig nære.
Og jeg ønsket ikke at det skulle skje.
Glenn var så ansvarlig for John og tok så godt vare på ham.
De var som brødre.
Beklager.
Jeg tror aldri det vil helbredes. Det er trist, men sånn er kjærlighet.
Jeg ringte John for å si at Glenn ikke ville leve mye lenger,
så jeg holdt telefonen til Glenns øre, og en av de siste stemmene han hørte,
var Johns.
Og jeg er veldig... Jeg er glad for det.
Jeg må kunne si til ham: "Du er en legende.
Du liker ikke å tenke på deg selv som en legende, men det er du."
Han hadde så mange opp- og nedturer, og han måtte kjempe gjennom så mye.
Og når han så fikk en stor suksess igjen...
Det er også derfor folk elsker ham.
Det er en heltehistorie.
Flamingoer går Og svaier i fred
Når jeg ser dette Opphører mine problemer
Det finnes store artister, men ikke mange som har hatt en sånn karriere.
Etterlater et rosa arr
Jeg har vært privilegert som har sittet på første rad
og ikke bare sett Glenn og John opptre, men sett John synge.
Og alt jeg gjør, er å se i dine øyne
John inviterte oss inn, bandet, crewet, og til slutt all fansen.
Og jeg tror alle i publikummet hans følte at de satt på første rad.
Paradis
Bare et spesielt hint av paradis
Du holdt hånden min Det var da vi kysset
Musikk er så viktig for oss.
Og det tar ikke lang tid
Den kan gå rett i noens hjerte. Du føler stemmen.
Av kjærligheten som strekkes ut...
Den kan helbrede deg, hjelpe deg.
-Og den kan nå så mange mennesker. -Mens vi vandrer i sanden
Jeg er heldig som jobbet så mye med ham.
Og alt jeg gjør, er å se i dine øyne
Den 73 år gamle legenden skal ha fått diagnosen
for to uker siden. Familien bestemte...
Det er en slags syk spøk at Stemmen får munnhulekreft.
Det er bare brutalt.
Statsminister Anthony Albanese har ledet
strømmen av støtte og sagt at landets tanker
går til Farnham og familien hans.
Heldigvis fant John stemmen sin, han delte den med oss,
og enten han synger eller ikke,
vil den musikken være en del av folks liv for alltid.
Når våre øyne møtes
Jeg vet ikke hva annet han ville gjøre.
Han besteg fjellet, og flagget hans er ennå på toppen.
Og jeg går av sted og skjelver
Han blir nok aldri glemt, og det vil alltid være et publikum for John Farnham.
GLENN WHEATLEY-SUITEN
Ganske utrolig. Jeg er glad for å ha påvirket folks liv med musikk.
Det påvirket meg, så jeg håper at det påvirket andre folk også.
Og alt jeg gjør, er å se i dine øyne
For det spesielle hintet av paradis
Å, elskede
Bare et hint Et hint av paradis
Bare et spesielt hint av paradis
Vis meg, vis meg
Bare et hint Et hint av paradis
Ja, ja, ja
Bare et spesielt hint av paradis
Å, vis meg
Bare et hint Et hint av paradis
Ja, ja, ja
Bare et spesielt hint av paradis
Vis meg, vis meg Vis meg, vis meg
Bare et hint Et hint av paradis
FILMEN ER VIET GLENN WHEATLEY 1948 - 2022
Dere er snille. Tusen takk. Jeg liker den sangen.
Undertekst oversatt av: Ståle Waren