Downloaded from YTS.MX
‫בשנתיים האחרונות עבדתי הרבה על עצמי.
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫והבנתי שאני אהיה בסדר גמור ‫כל עוד אקבל תשומת לב בלתי פוסקת.
‫זה נכון. אני מת על תשומת לב.
‫תמיד רציתי תשומת לב.
‫כשהייתי ילד קטן, לא קיבלתי מספיק תשומת לב.
‫הייתי הילד השלישי מארבעה.
‫יש לי אח גדול ואחות גדולה.
‫כשהייתי בן שלוש, הם לקחו אותי הצידה
‫והם אמרו לי שאני מאומץ.
‫ושהאימא האמיתית שלי נרצחה...
‫על ידי מיס אמריקה.
‫הם אמרו, "אם תשאל את אימא שלנו לגבי זה, ‫היא תהיה ממש נסערת.
‫"אז אל תשאל אותה אם זה נכון, ‫אלא אם אתה רוצה שהיא תהיה נסערת."
‫והם אמרו, "אם תשאל את אבא שלנו, ‫הוא יגיד שאנחנו משקרים.
‫"אבל הוא משקר."
‫הם חשבו על כל התרחישים.
‫ומה שהעצים את הלחץ שחוויתי,
‫כשהייתי בן שלוש,
‫חשבתי שמיס אמריקה היא פסל החירות.
‫וזה היה הקיץ של שנת 1986.
‫ב-1986, באותו קיץ, בארבעה ביולי,
‫רייגן היה הנשיא,
‫והוא נאם מול פסל החירות.
‫הוא לבש חולצה לבנה, הרוח נשבה
‫והוא אמר, "הגברת הזו היא גברת נהדרת".
‫וישבתי בבית וחשבתי, "אוי, אלוהים.
‫"זה מגיע עד הפסגה.
‫"אני בחיים לא אשיג צדק לאימא שלי."
‫תמיד רציתי תשומת לב בבית הספר,
‫ברמה חולנית.
‫אני ממש... אני לא יודע אם הרגשתם ככה פעם,
‫אבל אתם זוכרים כשהייתם בבית הספר היסודי,
‫וילד מהכיתה שלכם היה בא לבית הספר יום אחד
‫והייתם מגלים שסבא שלו מת?
‫והוא היה מקבל המון תשומת לב.
‫המורה הייתה אומרת, ‫"סבא של ארון הלך לעולמו",
‫והוא היה אומר, "זה נכון".
‫והיינו אומרים, "אוי, ארון".
‫והוא היה האח"ם של אותו יום.
‫הוא היה אומר, ‫"אפשר לשבת על הפוף בזמן הקריאה?"
‫היינו אומרים, ‫"בטח, חרא מסכן שכמוך. תשב שם".
‫תשכחו מהעובדה שיש רשימה על בריסטול מנוילן
‫שכתוב בה מי יושב על הפוף באיזה יום,
‫וכולנו חיכינו בסבלנות ליום שלנו.
‫ובואו נשכח אפילו ‫שהפוף נמצא שם כדי ללמד אותנו סבלנות.
‫הרגע עקפת את התור.
‫יצא לכם להסתכל על כמות תשומת הלב ‫שהילד עם הסבא המת קיבל?
‫והאם יצא לכם,
‫כמוני...
‫לקוות?
‫או אולי אפילו...
‫להתפלל?
‫"בבקשה תהרוג אחד מהסבים שלי ‫כך שגם אני אקבל תשומת לב."
‫אני אכן עשיתי את זה.
‫וחלקכם גם עשיתם את זה.
‫ואני יודע שכן, כי התחלתם לצחוק
‫כבר מתחילת הבדיחה.
‫אם עשיתם את זה, אל תרגישו רע מדי, טוב?
‫כן, זה זיכרון ממש אפל.
‫אבל הייתם ילדים קטנים.
‫וגם, הייתם ילדים קטנים,
‫אז כנראה עדיין היו לכם ארבעה סבים וסבתות.
‫מדובר בהרבה סבים וסבתות.
‫האם זה יותר מדי?
‫אני לא יודע, אני שואל.
‫תקשיבו, לעזאזל. אני לא אומר
‫שאתה מתפלל שאחד החשובים ימות.
‫אתה לא רוצה שאימא של אימא שלך תמות, ‫הקשר הזה מיוחד מדי.
‫ואתה לא רוצה שאבא של אבא שלך ימות, ‫כי אז אבא שלך יתנהג ממש מוזר.
‫ילדים, נראה לכם שאבא שלכם מוזר עכשיו?
‫חכו שאבא שלו ימות.
‫ואז הוא יצא למסע שלם.
‫הוא ירצה לצלם יותר תמונות משפחתיות, ‫אבל הוא יהיה כועס יותר במהלכן.
‫"אפשר לצלם תמונה אחת שבה כולנו נראים טוב?"
‫אנחנו כזה, "לא נראה לי ‫שהבן זונה הזה במצב טוב כל כך".
‫אז אתה לא רוצה להרוג את אחד החשובים.
‫אבל אפשר להרוג...
‫את אחד הלא חשובים.
‫אתם יודעים מי.
‫אפשר...
‫אפשר להרוג את אימא של אבא.
‫מי ידע בכלל שלאבא שלך יש אימא?
‫לא נראה שהיא עשתה עבודה טובה במיוחד.
‫תשאלו את אימא שלכם אם היא חושבת
‫שאימא של אבא שלכם עשתה עבודה טובה
‫ומגיע לה לחיות.
‫ברור שלא.
‫היא אישה מבוגרת ולא נעימה.
‫היא לא עשתה כלום למען אף אחד.
‫אבל עכשיו היא יכולה.
‫היא יכולה למות
‫בין ספטמבר למאי.
‫ברצינות, בוסטון.
‫כשהייתי בבית הספר היסודי, ‫סבתא שלי מתה בקיץ!
‫זה היה חסר תועלת.
‫אי אפשר להיכנס לבית הספר ביום העבודה
‫ולומר, "איבדנו את סבתא שלנו ב-17 ביולי".
‫"כבר היית אמור להתגבר על זה. רד מהפוף!"
‫טוב, אני מתנצל שפתחתי את המופע ‫בנימה... אפלה כל כך.
‫אבל לא רציתי שההתחלה ‫תהיה שמחה מדי, אתם יודעים.
‫עברו עליי כמה שנים מוזרות.
‫עברו עליכם כמה שנים מוזרות.
‫לא רציתי לצאת מזויף, אתם יודעים.
‫להיות כזה... "היי, בוסטון, הגיע הזמן לצחוק!"
‫"הרימו את החיוכים
‫"הורידו את המסכות
‫"אתם מבינים מה הפשר
‫"כולנו היינו בסגר
‫"כולנו הלכנו למכון גמילה ‫וכולנו התגרשנו
‫"ועכשיו המוניטין שלנו השתנה
‫"אף אחד לא יודע מה לחשוב
‫"היי, כן
‫"כל הצעירים אוהבים יותר את בו ברנהאם
‫"כי הוא פחות בעייתי כרגע
‫"היכולת להתחבב על הקהל היא כלא"
‫אז אי אפשר להתחיל ככה.
‫תודה. כתבתי את השיר הזה.
‫לפני שאתחיל...
‫הבחור הצעיר בשורה השלישית למעלה.
‫איך קוראים לך? ‫-הנרי.
‫הנרי? בסדר, הנרי. בני כמה אנחנו?
‫אחת עשרה. בסדר, נפלא.
‫אתה בכלל לא תסיח את דעתי לאורך כל ההופעה.
‫הנרי...
‫אוי ואבוי.
‫הנרי, אתה... אני לא מתכוון
‫לומר את זה בקטע של "אתה יודע מי אני",
‫אבל כאילו, אתה יודע מי אני,
‫או שהבייביסיטר ביטלה ופתאום היית בוואן?
‫אתה יודע מי אני? בסדר. ‫ראית אותי עושה סטנד-אפ?
‫כן. ‫-טוב. בסדר.
‫אני מעריך את זה שבאת.
‫אז...
‫הדברים שאני אדבר עליהם,
‫הערב, שעשיתי לאחרונה,
‫אני אף פעם לא אומר את זה.
‫אני לא אומר את זה במפורש, ‫אבל אל תעשה אותם.
‫בסדר?
‫אל תעשה אותם.
‫אתה בכיתה ו'?
‫כיתה ה'. ‫-כיתה ה'?
‫בסדר.
‫טוב, הנרי, אם ראית אותי עושה סטנד-אפ בעבר,
‫יש לי וייב קצת אחר עכשיו.
‫כשהייתי צעיר יותר, ‫הייתי יוצא לבמה ואומר, "היי!"
‫ומעניין מה גרם לזה.
‫טוב, הימים האלה חלפו.
‫זה נגמר.
‫טוב.
‫הנה מה שקרה.
‫- ג'ון מולייני: בייבי ג'יי -
‫- התזמורת הסימפונית של בוסטון -
‫שמונה עשר בדצמבר, 2020.
‫הנרי, אתה עמדת לצאת לחופשת חג המולד
‫בכיתה ג'.
‫אני, בינתיים, הייתי משולח רסן בניו יורק,
‫ולא הייתי במצב טוב.
‫פראי.
‫ובאותו ערב, ב-18 בדצמבר, 2020,
‫הזמינו אותי לארוחת ערב בדירה של חבר.
‫מרגש, נכון?
‫לא.
‫כשהגעתי לשם, זה היה תכסיס.
‫לא הייתה שום ארוחת ערב.
‫זאת הייתה התערבות.
‫בשבילי.
‫התערבויות בשבילי
‫הן ההתערבויות שאני הכי פחות אוהב.
‫כשנכנסתי להתערבות שלי,
‫ידעתי מייד שזאת התערבות.
‫אתם יודעים איזו בעיית סמים חמורה ‫צריכה להיות לכם
‫אם כשאתם פותחים דלת ורואים אנשים שהתאספו,
‫המחשבה הראשונה והמיידית שלכם היא,
‫"זאת בטח התערבות לגבי בעיית הסמים שלי"?
‫"אין עוד סיבה שאנשים ישבו מאחורי דלת."
‫זה היה תהליך החשיבה שלי ‫כשנכנסתי להתערבות שלי באותו ערב.
‫"הולך לארוחת ערב עם חבר מהקולג'!
‫"מה סת' מאיירס עושה פה?
‫"זין!"
‫בנוסף, איחרתי בשעתיים להתערבות שלי.
‫טוב, לא ידעתי שאנשים מחכים לי.
‫חבל שלא ידעתי.
‫הייתי מאחר במיליון שעות.
‫איחרתי בשעתיים, אז כשהגעתי לשם,
‫כולם כעסו עליי עוד יותר.
‫הם אמרו, "ואתה גם מאחר".
‫אני אמרתי, "היי, אם רציתם שאני אגיע בזמן,
‫"יכולתם לשלוח לי הודעה, ‫'ג'ון, יש לנו קוקאין'."
‫הייתי מקדים בחצי שעה ‫כדי לעזור לסדר כיסאות.
‫איחרתי בשעתיים, ‫כי טיפלתי בשני סידורים חשובים מאוד.
‫הסידור הראשון, ‫הלכתי לדירה של סוחר הסמים שלי.
‫אני מתבייש לספר לכולכם ‫שהייתי שם כדי לקנות סמים.
‫והייתי חייב לשלם לסוחר במזומן, ‫והייתי חייב לתת לו כסף מזומן
‫על סמים שקניתי כמה לילות קודם לכן,
‫כי הגעתי לתקרה באפליקציית התשלום "ונמו".
‫ידעתם שזה אפשרי?
‫אפשר להגיע לתקרה ‫באפליקציית "ונמו" על בסיס שבועי.
‫דרך אגב, כל עוד כולכם פה,
‫תרשו לי להגיד משהו על "ונמו"
‫בשם קהילת המכורים לסמים.
‫"ונמו" מיועדת לעסקאות סמים.
‫בשביל זה היא קיימת.
‫לאף אחד מאיתנו בעולם הסמים אין מושג
‫מה אתם, האזרחים,
‫עושים באפליקציה שלנו
‫עם העסקאות הפומביות המזדיינות שלכם.
‫מה אתם, בשוק בימים עברו, ב-1555?
‫"שמעו נא!
‫"הביטו בי!
‫"אני מחליף אווז מפוטם אחד ‫בעבור עשר צנוניות." אל תשתפו את זה.
‫הסידור השני שטיפלתי בו ‫באותו ערב הוא משעשע מאוד בעיניי.
‫ארוחת הערב נקבעה ל-19:00.
‫אז הלכתי להסתפר...
‫ב-19:00.
‫ובאמת האמנתי שאצליח להספיק את שניהם.
‫הלכתי לעשות את התספורת הלילית הזאת
‫ב"סאטרדיי נייט לייב",
‫שזו תוכנית טלוויזיה, ‫לא מספרה ספונטנית שעובדת כל הלילה.
‫אבל יש להם שם מחלקת שיער, נכון?
‫ועדיין היה לי תג מהתקופה שעבדתי שם.
‫אז ב-19:00,
‫בעודי מסטול בטירוף על קוק,
‫עליתי לקומה השמינית של מרכז רוקפלר 30,
‫נכנסתי למחלקת השיער זוכת פרס האמי,
‫ואמרתי, "היי, אפשר לקבל תספורת?"
‫והם אמרו, "ג'ון, אתה לא המנחה השבוע".
‫ואני אמרתי, "היי, אפשר לקבל תספורת?"
‫מכירים את הקטע הזה כשנרקומן
‫נכנס למשרד שלכם ומבקש תספורת
‫ואתם חושבים, "יהיה מהיר יותר לספר אותו"?
‫זה מה שקרה.
‫נכנסתי להתערבות שלי באיחור של שעתיים.
‫לפי החברים שלי, זה מה שאמרתי.
‫"אוקיי!"
‫בדיוק הייתי בדירה של סוחר הסמים שלי,
‫אז צעקתי מייד,
‫"לפני שנתחיל, אפשר ללכת לשירותים?"
‫והם אמרו לא. ואני אמרתי...
‫ואז אשת התערבויות כזאת שהם העסיקו
‫רצה אליי ואמרה, "היי".
‫ואמרתי, "אנרגיה לא נכונה!"
‫נכנסתי להתערבות.
‫תקשיבו, כל מי שהיה בהתערבות
‫היה ממש מודאג לגביי.
‫כולם מודאגים לגבי הבריאות הגופנית שלי.
‫אבל אני נכנס לשם, ‫אני רזה בגלל קוקאין ובדיוק הסתפרתי.
‫כולם היו בסגר כבד במשך תשעה חודשים.
‫הם נראו זוועה.
‫הייתי האדם שנראה הכי טוב בהתערבות שלי,
‫בפער.
‫כל מי שהיה שם נראה כמו ג'רי גרסיה.
‫נכנסתי לחדר,
‫היו שם שישה חברים שלי ‫שישבו איתי בחדר בניו יורק
‫ושישה חברים שלי שהתחברו בזום, מלוס אנג'לס.
‫אולי אתם חושבים, "במקומך,
‫"אני הייתי אומר, 'אם אתם דואגים לי,
‫"'למה לא טסתם לפה?'"
‫אל תדאגו.
‫אמרתי את זה כמה פעמים.
‫אמרתי את זה מספר פעמים במהלך הערב.
‫אשת ההתערבויות אמרה,
‫"הנה, אני אראה לך את הכיסא שלך."
‫היה לי כיסא מיוחד.
‫כי הייתי מסמר הערב.
‫ועמדתי לשבת על הכיסא שלי ‫כשחבר שלי שישב בפינה אמר,
‫"חשבתי שהם יפילו אותו לרצפה."
‫"חשבת שהם יעשו מה?"
‫"אתה יודע, כמו בתוכנית 'התערבות'.
‫"חשבתי שיפילו אותך לרצפה."
‫"זה מהתוכנית על ציידי הפדופילים.
‫"אתה מאוכזב עכשיו ‫שהם לא יפילו אותי לרצפה?"
‫הוא אמר, "כן, אני קצת מאוכזב".
‫התיישבתי על הכיסא שלי, ‫התעמתי עם כל המלשנים האלה.
‫תקשיבו.
‫אני פשוט אגיד את זה עכשיו, ‫אני לא מתכוון להיות מוזר.
‫זאת הייתה התערבות מלאה בכוכבים.
‫זאת הייתה קבוצה טובה.
‫עד כמה שכעסתי כשנכנסתי לשם,
‫חשבתי לעצמי, "זה הרכב טוב. זה ממש...
‫"זה ממש מחמיא במובן מסוים."
‫זה היה כמו "וי אר דה וורלד" ‫של קומיקאים אלטרנטיביים
‫מעל גיל 40.
‫כולם קומיקאים.
‫אבל אף אחד לא אמר שום דבר מצחיק
‫כל הערב.
‫לפני שהגעתי, הם הבטיחו זה לזה
‫שהם לא יעשו קטעים.
‫אני יצאתי מדעתי.
‫ישבתי שם בכיסא נוראי,
‫בנפילה מקוקאין.
‫אף אחד לא הרשה לי ‫ללכת לשירותים כדי להתרענן.
‫והאנשים הכי מצחיקים בעולם בוהים בי,
‫ומסרבים לספר בדיחות!
‫זה היה מטריף!
‫פרד ארמיסן היה רציני.
‫אתם יודעים עד כמה זה מרתיע?
‫הוא לא עשה דמות או קול. הוא פשוט אמר,
‫"היי, ג'ון. אני ממש מודאג ‫לגבי כל מה שעובר עליך."
‫ואני אמרתי, "הבא בתור!"
‫דרך אגב, במהלך רוב ההתערבות הזאת,
‫הייתי נחוש לא ללכת למכון גמילה, ‫כלומר "להפסיד".
‫התוכנית שלי הייתה ‫לערער את מעמדה של המנהיגה.
‫אם אוכל לגרום לכל השאר לפקפק בסמכות שלה,
‫חשבתי שהכול יקרוס כמו מגדל קלפים.
‫קיוויתי שבסופו של דבר,
‫הם יגידו, "לא יודע, ‫התספורת, הביטחון העצמי.
‫"אולי נהפוך אותו למנהיג ‫ונשלח אותה למכון גמילה."
‫בשלב מסוים עמדתי ליד חלון פתוח ‫ועישנתי בשרשרת
‫בדצמבר בניו יורק. ‫אתם יודעים, כמו אדם פיכח.
‫והסתכלתי עליה ואמרתי, ‫"הכינו אותך לקראתי בכלל?"
‫והיא אמרה, "כן. ‫אבל כולם אמרו שאתה נחמד מאוד".
‫אל תאמינו לתדמית.
‫בשלב מסוים זרקתי את הרימון הזה עליהם.
‫אמרתי, "אני אלך למכון גמילה
‫"כשכולכם תפסיקו לשתות ולעשן ויד."
‫נפלה דממה על ההתערבות.
‫ואז ניק קרול צעק, ‫"ג'וני, זה לא העניין פה".
‫זה מתסכל
‫כשאנשים עושים לך התערבות ‫אבל יש להם בעיות משלהם.
‫זה כמו כשמישהו שולח לך הודעה,
‫אבל ההודעה נשלחת מכתובת המייל שלו.
‫ואתה חושב, "טוב, אני מבין את ההודעה,
‫"אבל אתה צריך להתאפס על עצמך. זה...
‫"אני שונא את זה. השם שלך באייקלאוד?
‫"למה אתה... ‫אל תשלח לי הודעות ככה. זה טיפשי."
‫עכשיו יש לנו שתי שיחות. השיחה המקורית
‫שבה שמרתי את השם שלך כמו שרציתי,
‫והתועבה החדשה הזו שכולה אותיות קטנות.
‫כל כך הרבה אותיות ‫שהשם לא נכנס לתצוגה המקדימה.
‫והם ממשיכים לשלוח הודעות ‫כדי לבדוק אם הן נשלחות מהמייל.
‫"היי, ההודעות שלי ‫עדיין נשלחות מכתובת המייל שלי?
‫"מוזר."
‫"ההודעות עדיין נשלחות מהמייל?
‫"מוזר."
‫הם מתקשרים בשיחת וידאו מכתובת המייל שלהם!
‫אתה מתקשר מאייפד של ילד?
‫באמת הייתי מניאק באותו ערב. אני מכיר בזה.
‫אבל תקשיבו, כעסתי עליהם בטירוף.
‫ממש כעסתי באותו ערב.
‫הם הערימו עליי.
‫כלומר, במהותה, התערבות היא מתיחה.
‫הם מתחו אותי. הם ניסו להגיד לי ‫מה לעשות עם החיים שלי,
‫הם ניסו לשלוט בי.
‫הם התכוונו לשלוח אותי למכון גמילה לחודשים.
‫הרגשתי חסר אונים. הייתי כועס מאוד.
‫עכשיו, כשאני עומד כאן הערב,
‫ב-26 בפברואר, 2023...
‫אחת העונות הכי גרועות בשנה.
‫פה עם כל האנשים המדהימים האלה, ‫ואחד מתלמידי כיתה ה' המובילים שלנו.
‫זה שזכיתי להופיע ולעמוד פה...
‫תקשיבו, אני מודה לכל מי שהיה בהתערבות שלי.
‫הם התערבו, הם התעמתו איתי, ‫והם לגמרי הצילו את חיי.
‫בסדר. מספיק.
‫אל תעמדו בשבילם. תקשיבו...
‫כבר נאמר להם תודה.
‫וכאילו,
‫הם בהחלט מודעים לכך שהם עשו מעשה טוב.
‫הם מזכירים את זה הרבה.
‫וגם...
‫אני עדיין עצבני עליהם.
‫אני אסיר תודה. אני באמת אסיר תודה.
‫והלוואי שהייתי מרגיש ‫רק את הרגש הזה, אבל אני לא.
‫אני מרגיש שני רגשות.
‫אני עדיין קצת כועס.
‫כי... טוב.
‫אתם יודעים איך זה
‫כש-12 אנשים מצילים לך את החיים?
‫זה יותר מדי אנשים.
‫היה אפשר לעשות את זה עם ארבעה אנשים.
‫ואני יודע מי השמונה שהיה אפשר לקצץ.
‫במקום זאת, לשארית חיי,
‫יש 12 אנשים נפרדים בעולם
‫שאם אשב איתם לארוחה, אצטרך לומר,
‫"לא, אני אשלם. בחייך.
‫"היי, בחייך. ברצינות.
‫"הצלת את חיי.
‫"בשיחת זום."
‫אם מישהו פה היה במכון גמילה פעם,
‫אתם בטח יודעים את זה,
‫אבל אסור לכם להביא איתכם סמים.
‫אני לא יודע אם כולכם זוכרים ‫את הסידור הראשון שלי בערב
‫לפני ההתערבות שלי,
‫אבל יצאתי מההתערבות הזאת למכון גמילה,
‫והיו עליי הרבה סמים.
‫אז בזמנו הייתי מכור לקוקאין,
‫לאדרל, לקסנקס, לקלונופין
‫ולפרקוסט.
‫זה נקרא "פרובידנס ספיישל".
‫פרובידנס, רוד איילנד.
‫לאנשים שגרים ברחבי העולם, יש פה עיר באזור,
‫והיא בדיחה גדולה בעיני כולנו.
‫מקום מטופש מאוד.
‫יצאתי למכון גמילה. היו עליי
‫שקית מלאה באדרל 30 מ"ג,
‫שקית מלאה בקסנקס,
‫שלושה גרם קוקאין,
‫ו-2,000 דולר במזומן.
‫היו לי תוכניות אחרות לסופ"ש הזה.
‫אז הגעתי למכון הגמילה ב-4:00 בבוקר
‫וניגשתי לשולחן הקבלה.
‫ובשולחן הקבלה, האישה אמרה, "יש עליך סמים?"
‫ואני אמרתי, "לא, אין לי.
‫"אפשר ללכת לשירותים בבקשה?"
‫שני גברים תפסו אותי. ‫הם הורידו ממני את המעיל,
‫הם התחילו לחטט בכיסים.
‫הם נכנסו לכיס הפנימי של מעיל החורף שלי.
‫חשבתי, "איך הם שמעו על הכיס הפנימי?
‫"כל האנשים בחיי נכשלו באיתור הכיס הזה."
‫הם הושיטו יד לשם.
‫הם הוציאו את כל הכדורים ‫ואת כל הכסף ושני גרם קוקאין.
‫זוכרים שאמרתי שהיו לי שלושה גרם?
‫טוב, לקחתי חלק מהם במכונית.
‫ולקחתי חלק מהם
‫בתחנת דלק בשירותים
‫על משטח החתלה לתינוקות.
‫מה?
‫לזה הם מיועדים.
‫נראה לכם שאתם אמורים להניח תינוק אנושי
‫על המכשיר דמוי מלכודת העכברים הזה?
‫חרוטים עליהם סמלים של כנופיות.
‫הם מיועדים להסנפת קוק.
‫כשאתה מכור לקוק, ‫אתה רואה את העולם במובנים של משטחים.
‫אז הם מושיטים פנימה. ‫הם מוציאים את כל הכדורים
‫ואת כל הקוקאין ואת כל הכסף, והם בוהים בי.
‫ואני אמרתי, "אוי... ‫מעילי החורף הישנים האלה".
‫אתם מכירים את התופעה הזאת.
‫כשאתם מחטטים במעילי נוצות האווז שלכם
‫ואומרים לעצמכם, ‫"חמשת אלפים דולר ושלושה גרם?
‫"מהערב שיצאנו לשיר מזמורי חג מולד.
‫"מעילי החורף הישנים האלה."
‫ואז הם לקחו ממני את תרופות המרשם שלי.
‫המרשמים שלי.
‫לא הכדורים הלא חוקיים שקניתי ברחוב.
‫המרשמים הרשמיים, שהשם שלי כתוב עליהם.
‫והם לקחו לי אותם
‫פשוט כי לא הייתי אמור לקבל ‫מרשמים כאלה מלכתחילה.
‫אבל איזה אוסף היה לי.
‫כל המאמץ והעבודה שהושקעו בו.
‫אתם יודעים איזה קשה זה לגרום לרופא
‫להוציא לכם מרשם לכדור שאתם לא צריכים?
‫זה לא קשה.
‫זה ממש קל.
‫הנה מה שעושים, ‫או הנה מה שאני עשיתי, אבל אל תעשו.
‫אבל אם תעשו את זה, זה לגמרי יעבוד. טוב.
‫תיכנסו לאתר עם מאגר רופאים.
‫תחפשו רופאים באזור המיקוד שלכם.
‫בסדר? ואז תמיינו את התוצאות.
‫מהדירוג הכי נמוך להכי גבוה.
‫אתם לא תצטרכו לגלול הרבה.
‫תמצאו את הרופא באזור שלכם
‫שהדירוג שלו הכי נמוך.
‫האדם הזה צריך שתיתנו לו עבודה.
‫האם הוא רופא רע?
‫לא ולא.
‫זה הרופא הכי טוב.
‫אנשים...
‫אפשר להיכנס לשם,
‫וזה כמו "קפטן פיליפס".
‫אפשר להגיד, "תסתכל עליי, אני הרופא עכשיו".
‫אפשר להשתמש במחשב שלו.
‫לבדוק ב"יאהו חדשות" או משהו.
‫היה לי רופא בניו יורק שרק הוציא לי מרשמים.
‫ד"ר מייקל.
‫בלי שם משפחה.
‫אני לא מתכוון שאני מגן על זהותו.
‫הוא לא אמר לי מה שם המשפחה שלו.
‫אפילו לפני המגפה,
‫ד"ר מייקל עבד בדירה שלו בשדרה השנייה.
‫זה מוזר.
‫הייתי הולך לפגוש את ד"ר מייקל
‫והייתי דופק על הדלת ‫והוא תמיד היה פותח ככה. הוא היה אומר,
‫"אשתי, מינרווה, ישנה."
‫כאילו, ממש פרנואיד. אבל הוא לא אמר,
‫"אז תדבר בשקט."
‫הוא כאילו אמר, ‫"לא הרגתי הרגע את אשתי, מינרווה".
‫ואז היינו נכנסים למטבחון שלו.
‫לקרוא לזה "מטבח" זו הגזמה פראית.
‫והיינו מנהלים את התור שלנו.
‫הייתי אומר, "אני רוצה קלונופין".
‫והוא היה אומר, "בסדר".
‫ובזמן שהוא כתב את המרשם
‫וקרע את הדף, הוא היה אומר, "בשביל מה זה?"
‫והייתי אומר, "יש לי חרדה".
‫והוא היה אומר, "אז אתה צריך את זה".
‫ואז ד"ר מייקל תמיד היה אומר,
‫"היי, רוצה חיסון שפעת?"
‫הוא רצה להיות כמו רופא אמיתי.
‫הייתי אומר, "לא, מייקל,
‫"כבר הזרקת לי שני חיסוני שפעת החודש, אחי.
‫"אני מרגיש מטורף.
‫"אני מרגיש ממש חולה."
‫ואז הוא היה אומר, "רוצה זריקת בי-12?
‫"רוצה זריקת ויטמינים?"
‫אז הוא תמיד רצה לתת לי זריקה כלשהי,
‫כי היה לו קטע כזה.
‫תשמעו, איש שנקרא ד"ר מייקל
‫שעובד בדירה שלו, חייב להיות לו קטע.
‫הקטע של מייקל היה שהוא רצה שגברים
‫יורידו חולצה בדירה שלו.
‫כולכם מרגישים לא בנוח עכשיו, ‫אבל אני התגברתי על זה לגמרי.
‫וגם, אם אתם חושבים ‫שהסיפור הזה נגמר בכך שאני אומר,
‫"ואני אמרתי, 'בשום פנים ואופן לא',"
‫אתם עומדים להתאכזב ממש.
‫אז הייתה לנו הצגה קטנה כזאת.
‫הייתי מפשיל את השרוול של החולצה שלי
‫ומייקל היה נכנס עם המזרק ואומר...
‫"אני צריך שתוריד את החולצה לגמרי."
‫הייתי אומר, ‫"שלושים קלונופין, שני חידושי מרשם..."
‫ואז ההטרדה המינית הייתה נפסקת,
‫לשם ההגינות. אז אולי זה היה כל הקטע שלו.
‫רק לגרום לגברים להוריד חולצה.
‫או שאולי היה משהו בגוף שלי בלי חולצה
‫שמונע הטרדה מינית.
‫לסיפור הזה יש שני מוסרי השכל.
‫הראשון, עכשיו אתם יודעים את זה.
‫פעם לא ידעתם.
‫מוסר ההשכל השני הוא זה.
‫צריך להתחסן ולקבל מנת בוסטר וכל זה. אבל...
‫בימינו, כשאתם שומעים אנשים אומרים,
‫"פשוט תסמכו על רופאים..."
‫בכל פעם שאתם שומעים מישהו אומר, ‫"תסמכו על רופאים", רק תזכרו
‫שאיפשהו, במטבחון,
‫יושב ד"ר מייקל.
‫ואם הוא ראוי כל כך לאמון,
‫למה מינרווה תמיד ישנה?
‫אז הם לקחו את המרשמים שלי.
‫הם לקחו לי את המרשמים.
‫כל זה קרה ב-4:00 בבוקר,
‫כשרק נכנסתי למכון הגמילה.
‫בואו נקפוץ 12 שעות קדימה
‫ל-16:00 באותו יום.
‫אני בחדר בית החולים, ‫במרפאת ניקוי הרעלים במכון הגמילה.
‫הייתי צריך להתנקות מרעלים ‫במשך ארבעה-חמישה ימים כשהגעתי,
‫בגלל כל מה שהיה במערכת שלי. ‫אני בחדר בית החולים שלי.
‫בשלב זה הייתי בגמילה כבר 12 שעות.
‫לא נרדמתי בזמן הזה.
‫ובסך הכול, בשלב זה הייתי ער
‫במשך 50 שעות.
‫הרופאים ניסו לתת לי תרופות ‫כדי להרגיע אותי.
‫אבל בשלב הזה בחיי, הסבילות שלי ‫לחומרים מרדימים הייתה על-אנושית.
‫לא משנה מה נתנו לי, לא הצליחו להרגיע אותי.
‫אני כמו רספוטין הגדול, ‫הם לא יכולים להכניע אותי.
‫ובאותו רגע, רופא באמת טוב
‫נכנס לחדר בית החולים שלי.
‫אם נפגשת רק עם ד"ר מייקל
‫בשנים האחרונות,
‫רופא שהוא באמת טוב זה מפחיד.
‫זה כמו מגרש שדים.
‫האיש הזה נכנס ואמר, ‫"היי, אני ד"ר הנרי פורטסקיו".
‫אמרתי, "לא. שני שמות.
‫"לא.
‫"היי.
‫"אתה רוצה שאני אוריד חולצה?
‫"אתה אוהב את זה?
‫"אתה אוהב דברים?
‫"איזה מין רופא אתה?
‫"אשתך מתה?"
‫צרחתי על הרופא הזה.
‫אמרתי, "איפה הקלונופין שלי?"
‫"אנחנו לא יכולים לתת לך את הקלונופין שלך."
‫"למה לא?"
‫"אנחנו מכון גמילה.
‫"אני לא יכול לתת לך סם מסוג 2
‫"בהתאם לחוקי מדינת פנסילבניה."
‫ואני אמרתי,
‫"חוקי מדינת פנסילבניה?
‫"מה אם נלך לבית מרקחת בניו ג'רזי?"
‫תבינו, אני חשבתי
‫שהוא מספר לי על תסבוכת
‫ששנינו נקלענו אליה.
‫כאילו הוא אמר, "תקשיב, ‫אני אשמח לתת לך את הכדורים האלה.
‫"ניכר שאתה בחור רגוע ביותר,
‫"מקפצץ ומתפתל בחלוק בית חולים
‫"בעודך נועל נעלי ספורט ‫של 'ניו באלאנס' כבר 12 שעות.
‫"אבל מדינת פנסילבניה המעצבנת הזאת."
‫"דוקטור, מה אם נלך לבית מרקחת בניו ג'רזי?"
‫"אוי, אלוהים, אף אחד מעולם לא חשב על זה.
‫"אתה המכור לסמים הראשון ‫שהגיע לפה עם מזימה.
‫"בוא ניסע במכונית שלי.
‫"ניכר שאתה מוכן לצאת משטח המכון."
‫זה היה ב-16:00.
‫כעבור שלוש שעות, ‫ב-19:00, אני סוף סוף נרדם.
‫הם נתנו לי מספיק תרופה ‫בשם ליבריום, והתעלפתי.
‫הם השאירו אחות בחדר בית החולים שלי
‫כדי לוודא שאני אמשיך לישון,
‫כי גרמתי לצרות.
‫אני לא בטוח מה בדיוק הדאיג אותם כל כך.
‫אבל אולי הדאיג אותם שאמרתי,
‫"אני אעמיד פנים שאני נרדם.
‫"ואז כשכולכם תחשבו שאני ישן ‫ותצאו מהחדר שלי,
‫"אני אברח ממכון הגמילה הזה."
‫משהו בכך שאמרתי את זה בקול, פעמיים,
‫לשני חברי סגל שונים,
‫גרם להם להרים כמה גבות.
‫אבל עכשיו אני ישן. אני באמת מעולף.
‫הם השאירו אחות בחדר שלי ‫כדי לוודא שאני אמשיך לישון.
‫היא יושבת על כיסא ליד שידה. אני ישן במיטה.
‫הטלפון שלי מונח ‫עם המסך למעלה על השידה לידה.
‫עכשיו, בדיוק ברגע הזה, ב-19:00 בערך,
‫חברי הטוב פיט דיווידסון התחיל להתקשר אליי.
‫פיט... כן, הוא. פיט...
‫לא היה בהתערבות שלי ‫כי הוא היה בטיסה באותו ערב,
‫אבל עכשיו הוא נחת. ‫הוא שמע שאני במכון גמילה והוא מודאג.
‫אז הוא התחיל להתקשר.
‫עובדה מעניינת על פיט.
‫הוא מחליף מספרי טלפון כל הזמן.
‫אני לא יודע למה. זה המסע שלו.
‫פעם בחודש וחצי, אני מקבל הודעה מפיט,
‫"יו, זה פיט. מספר חדש."
‫ואני אומר, "תשלח תמונה ותוכיח".
‫והוא שולח תמונה כזאת.
‫אז אני שומר אותו בטלפון.
‫במשך הרבה זמן, המשכתי לשמור אותו ‫שוב ושוב בתור "פיט דיווידסון".
‫בשלב מסוים היו לי תשעה מספרים ‫עם השם "פיט דיווידסון" בטלפון שלי.
‫וזה יותר מדי פיט דיווידסון.
‫אז...
‫התחלתי לשמור אותו ‫תחת שמות מזויפים של מפורסמים,
‫סתם כדי לגוון.
‫למשל, הוא היה שמור בטלפון שלי ‫לתקופה בתור רודני דיינג'רפילד.
‫בשבוע שהגעתי למכון הגמילה,
‫הוא היה שמור בטלפון שלי בתור אל פצ'ינו.
‫אז אני ישן במיטה.
‫אחות משגיחה עליי.
‫הטלפון שלי ליד האחות.
‫ופיט דיווידסון מתחיל להתקשר
‫שוב ושוב ושוב.
‫אבל מה שהאחות רואה בטלפון...
‫הוא שהמטופל המעולף הזה...
‫מקבל לא שיחה אחת,
‫לא שתיים,
‫אלא חמש... שיחות שלא נענו...
‫מזוכה פרס האוסקר...
‫אל פצ'ינו.
‫אז... היא מעירה אותי.
‫אני לא מאשים אותה.
‫גם אני הייתי סקרן במקומה.
‫היא מעירה... אני מתעורר ‫והיא מנערת אותי ואומרת,
‫"יש לך שיחה."
‫הייתי ממש מבולבל, הייתי...
‫אני מסתובב. ‫אני מותש כל כך. אני מביט בטלפון.
‫אני רואה שמופיע, "שיחה מאל פצ'ינו."
‫אני יודע שזו בעצם "שיחה מפיט דיווידסון."
‫אבל אני לא מסביר לאחות את הקוד המסובך הזה.
‫אני פשוט עונה לשיחה מולה.
‫אני שואל, "הלו?"
‫"אחי...
‫"המצב שלי לא כזה טוב.
‫כן, אף אחד לא יאשים אותך."
‫עכשיו...
‫אמרתי את הקטע האחרון הזה ‫כי היו אנשים שחשבו
‫שאני והוא עשינו סמים יחד
‫בגלל שיש לו קעקועים...
‫ולי אין.
‫אנחנו בטח עוסקים בכישוף.
‫מעולם לא עשיתי סמים עם פיט.
‫הוא תמיד תמך מאוד בפיכחותי.
‫אז זו השיחה שאני מנהל עם פיט.
‫אבל השיחה שהאחות חושבת שמתנהלת...
‫גורמת לי לעונג עד היום.
‫"שלום..."
‫"ג'וני!
‫"זה אל.
‫"ילד מדוכא שלי.
‫"שמעתי שאתה בגמילה.
‫"מה שלומך, אחי?"
‫"אחי...
‫"המצב שלי לא כזה טוב."
‫"אוי. מיץ נמש קטן שלי.
‫"אני מתקשר אליך חמש פעמים מפני ש...
‫"נראה לי שיאשימו אותי בזה.
‫"כן... אני חושד...
‫"שכשהציבור ישמע על ‫הידרדרותו חזרה לסמים של ג'ון מולייני,
‫"באופן הגיוני ומיידי...
‫"הם יצביעו רק על אשם אחד...
‫"וזה אני!
‫"זוכה האוסקר...
‫"בן ה-79...
‫"אל פצ'ינו!
‫"פצ'ינו... באיטלקית פירושו...
‫"'פה' זה אבא,
‫"ו'צ'ינו' זה מכנסי חאקי.
‫"הם יאשימו את 'אבא מכנסי חאקי'.
‫"השורה הזו לא יצאה טוב."
‫הייתי בגמילה חודשיים, ‫מ-18 בדצמבר עד 20 בפברואר.
‫הייתי שם בשישה בינואר, ‫בזמן ההסתערות על הקפיטול.
‫זה לא היה קורה במשמרת שלי.
‫כי הייתי מוודא.
‫הייתי מוודא שזה לא יקרה.
‫הייתה אי פעם התקוממות לפני שנכנסתי לגמילה?
‫לא.
‫האם הייתה אחת מאז שהשתחררתי?
‫בהחלט לא.
‫הם לא יעזו.
‫הם יודעים שבייבי ג'יי חזר לשכונה.
‫במשך כל הזמן שהייתי בגמילה, ‫הכול היה סגור בגלל הקורונה,
‫כך שלא ממש יצאנו מהבניין.
‫אבל שמעתי שיש ‫מרכזי גמילה שמוציאים אותך לטיולים.
‫כמו זה שהייתי בו. בזמנים טובים יותר,
‫היית יכול לנסוע לחווה ולפגוש סוס.
‫עושים זאת הרבה, זה נקרא טיפול בסוסים.
‫זה נשמע ממש טוב, ‫אבל נכון שאתם מרחמים על הסוס?
‫הוא נולד בקטע של, ‫"יום אחד אנצח בדרבי של קנטקי."
‫וכל חייו זה רק מסוממים שעושים כזה,
‫"אוקיי...
‫"טוב...
‫"אני מקבל ביטחון מליטוף הרגל החזקה שלך.
‫"אם אצליח להרים את הפרסה שלך, ‫זה אומר שאני מוכן לגור בדירה משלי."
‫כשנכנסתי לראשונה לגמילה, ‫אחד הפחדים הכי גדולים שלי
‫היה שכולם יזהו אותי.
‫בהדרגה,
‫השתלט עליי פחד חדש.
‫אני לא מגזים כדי להצחיק.
‫אשכרה אף אחד...
‫אף אחד לא ידע מי אני...
‫וזה שיגע אותי לגמרי.
‫אל תחזרו על זה, בבקשה.
‫הופיע בעיתון
‫שהייתי בגמילה, והשארתי אותו כדי שיראו.
‫צעקתי, "היי, אלוהים אדירים! העיתון פה.
‫"תיכנסו לכאן, מכורים שכמוכם, ‫אלוהים אדירים!
‫"בואו... מעניין מה כתוב."
‫לפני שקלטתי שאף אחד לא מכיר אותי,
‫הלכתי לקבוצת היכרות כזו.
‫עברתי ממחלקת ניקוי הרעלים למחלקת הגברים,
‫שם הייתי אמור לגור כמה חודשים.
‫כשהגעתי, הייתה להם קבוצת היכרות.
‫ולפני שנכנסתי לקבוצה, אמרתי לעצמי,
‫"תהיה צנוע."
‫אני נכנס ומתיישב,
‫ואומר, "היי, אני ג'ון מ'."
‫וכולם בוהים בי בקטע של, ‫"למה אתה מחכה למחיאות כפיים?"
‫ואיזה בחור אחד, לני, ‫שנעשינו חברים ממש טובים אחר כך,
‫מסתכל עליי ושואל, "ממה אתה מתפרנס?"
‫וכל האחרים שואלים, "כן, ממה אתה מתפרנס?"
‫ואני כזה...
‫אני עונה, "אני סטנדאפיסט."
‫ולני שואל, "מזה אתה מתפרנס?"
‫"כן, שאל את הבת שלך.
‫"או את הבן שלך, אם הוא לא ספורטאי."
‫שאל בנים מסוימים בלבד.
‫הסתבכתי בשבוע השני שלי בגמילה...
‫כי הזמנתי מסטקיית אאוטבק דרך אפליקציה.
‫היו שני דברים בעיירה הזו בפנסילבניה
‫שבה נכנסתי לגמילה.
‫סניף של סטקיית אאוטבק ומרכז גמילה.
‫אבל כשהזמנתי מהסטקייה, חשבתי לתומי שהשליח
‫לא ידע באיזו גמילה מדובר,
‫אז נתתי לו ‫את הכתובת של המקום כאילו שזה הבית שלי...
‫ובהוראות הנוספות,
‫כתבתי, "אל תעצור בבניין הגדול.
‫"תמשיך לנסוע במעלה הגבעה ‫למעונות שבנויים מלבנים ותראה גבר בן 38
‫"עומד בחוץ נרגש מאוד בחלוק."
‫האוכל מגיע, אבל האחראי במשמרת מחרים אותו.
‫הוא קורא לי למשרד שלו
‫ואומר, "זה חמור ביותר. זה רציני."
‫אני עונה, "זה רק אוכל."
‫הוא שואל, "מה אם זו הזמנה 'על יבש'?"
‫אני עונה, "מהי הזמנה 'על יבש'?"
‫הוא אומר, "טוב, הפעם הזמנת רק אוכל,
‫"ואנחנו צוחקים ומחליקים את זה.
‫"אבל מה אם השארת טיפ ממש גדול,
‫"כך שכשתזמין שוב, תגיד, 'היי, זוכר אותי?
‫"השארתי לך טיפ ממש גדול.
‫"אתן לך טיפ אפילו גדול יותר ‫אם תשיג לי סמים."
‫אמרתי, "אלוהים אדירים, זה רעיון נהדר."
‫עבדתי קשה בגמילה.
‫עשיתי מה שהמדריכים שלי אמרו לי.
‫כשהגעתי לשם לראשונה, המדריך שלי ביקש ממני
‫לכתוב אוטוביוגרפיה ‫על השימוש בחומרים וההתמכרות אליהם.
‫שאלתי, "למה הכוונה?"
‫הוא אמר, "תכתוב כל נקודה חשובה בחייך ‫שבה השתמשת בסמים ובאלכוהול."
‫שאלתי, "לאחרונה או החל מגיל שש?"
‫הוא ענה, "התחלת לשתות בגיל שש?"
‫עניתי, "כן", והוא נתן לי עוד דפים.
‫ניסיתי אלכוהול כשהייתי בן שש.
‫זה לא שישבתי בבר ושתיתי מנהטן או משהו.
‫הרשו לנו לנסות בירה ויין.
‫אבי אמר לנו בילדותנו,
‫"הגישה לאלכוהול בבית הזה היא אירופאית."
‫זה היה הדבר היחיד ‫שנקטנו לגביו בגישה אירופאית.
‫בכל השאר, גישתנו הייתה מערב תיכונית מאוד.
‫כולל לגבי אירופה. "אנחנו לא נוסעים לשם."
‫בגיל 13, כבר הייתי משתכר בכל סוף שבוע.
‫חבריי ואני היינו מסתובבים ברחובות שיקגו,
‫בשדרת לינקולן,
‫ועומדים מול חנויות למכירת אלכוהול
‫כדי לשכנע מבוגרים לקנות עבורנו שתייה.
‫זה תמיד היה תהליך דרמטי מאוד,
‫כי היינו בני 13 ונראינו בני תשע.
‫היינו יושבים שם ‫כמו פרחחים קטנים בספר של צ'ארלס דיקנס.
‫ממש כזה, "אדוני, בבקשה."
‫לפעמים היו מנסים לתת לי כסף,
‫הייתי אומר, "אני אתן לך כסף.
‫"ואתה תקנה לי בירה בחנות הזו, ‫שבה הקופאי צופה
‫"מבעד לחלון בעסקת החליפין הזו."
‫פעם בכיתה ח', אמרתי לחבריי,
‫"כדאי שנבקש רק מזוגות בדייט,
‫"כי הבחור ירצה לקנות לנו בירה
‫"כדי להיראות מגניב בעיני הבחורה."
‫לא הבנתי את הדינמיקה ‫של דייט ראשון אצל מבוגרים.
‫כאילו שכשהוא יחזיר אותה הביתה, היא תגיד,
‫"אתה יודע,
‫"לא הייתי בטוחה לגביך...
‫"בתחילת הערב, אבל...
‫"כשראיתי אותך קונה ‫את שני הארגזים של 24 פחיות בירה
‫"עם מטבעות של עשרה סנט ו-25 סנט,
‫"ואת בקבוק היין בטעמים ‫בשביל הילד הספציפי ההוא,
‫"אמרתי לעצמי, 'הבחור הזה מציאה'".
‫התחלתי לעשות סמים בגיל 14
‫עם שני החברים הכי טובים שלי, ג'ון וג'ון.
‫הם לא אני. הם אנשים אחרים.
‫לשניהם קראו ג'ון.
‫ג'ון אובריאן, ג'ון מקנאלטי ואני.
‫שמי ג'ון מולייני.
‫ואם לא ידעתם את זה, ‫כנראה הייתם איתי בגמילה.
‫פעם אחת...
‫פעם אחת, כשהיינו בני 16, אני, ג'ון וג'ון
‫היינו במגרש חנייה בלילה ועישנו ג'וינט.
‫התמסטלנו. ולפתע הגיחה ניידת משטרה...
‫אמרנו, "חרא", וזרקנו את הג'וינט לתעלת ביוב
‫ונפטרנו מכל הוויד שלנו.
‫אבל הם עדיין קראו לנו
‫והכריחו אותנו לשים ידיים על הרכב.
‫"עמדו ושימו ידיים על מכסה המנוע."
‫אז שלושתנו עומדים בשורה ‫ושמים את הידיים על הניידת.
‫קצין המשטרה פונה קודם לג'ון אובריאן,
‫ומתחיל לערוך עליו חיפוש.
‫והוא שואל, "מה שמך?"
‫והוא עונה, "ג'ון."
‫ואז הוא פונה לג'ון מקנאלטי.
‫מתחיל לערוך גם עליו חיפוש.
‫הוא שואל, "מה שמך?"
‫הוא עונה, "ג'ון."
‫אז הוא הגיע אליי.
‫לפני שערך עליי חיפוש,
‫הוא רכן לעברי ולחש באוזני,
‫"כדאי מאוד ששמך לא יהיה ג'ון."
‫"קוראים לי בייבי ג'יי פה בשכונה."
‫אחד הדברים שאתה עושה בגמילה, ‫אתה יושב עם המדריך שלך
‫ואתם עוברים על אנשי קשר.
‫ופעמים רבות, הם יבקשו שתמחק ותחסום
‫כל סוחר סמים ‫או כל אדם בעל השפעה שלילית בחייך.
‫במקרים מסוימים, אתה מתקשר קודם לאנשים
‫ואומר להם, "היי, אני מוחק וחוסם אותך",
‫כדי שהם לא ינסו למצוא אותך אחר כך.
‫זה נקרא להיפרד מהסוחר שלך.
‫עשיתי את זה פעם. ישבתי עם המדריך שלי,
‫עברתי על מספרי טלפון.
‫התחלתי עם הסוחר הראשי שלי, ארווין.
‫וסימסתי לו ואמרתי,
‫"היי, אני מוחק וחוסם אותך.
‫"לעולם לא אקנה ממך שוב סמים.
‫"אני פיכח עכשיו."
‫אבל לא ידעתי איך לסיים את ההודעה.
‫אז כתבתי, "אבל תודה על...
‫"שנים רבות של מקצועיות מעוררת השראה,
‫"ועל לילות רבים שהפכו לימים."
‫אני שולח את ההודעה.
‫לפני שאני מספיק ‫למחוק ולחסום אותו, ארווין עונה לי.
‫הוא כותב, "היי, אני כל כך גאה בך שנגמלת."
‫ואז הוא כותב,
‫"אתה יודע, קניתי סמים רק כדי למכור לך
‫"מפני שהייתי מודאג לגביך,
‫"ולא רציתי שתקנה דברים גרועים יותר ברחוב."
‫אני יודע.
‫ואני נפרד מהבחור הזה?
‫אני לא יכול למחוק אותו עכשיו. אני עונה לו.
‫"איש מתוק שאתה."
‫אמרתי, "קנית סמים רק כדי למכור לי?"
‫הוא עונה, "כן."
‫שאלתי, "מכרת סמים לאנשים אחרים?"
‫הוא ענה, "לא."
‫ואז אמרתי, "היי, אני יודע ‫שמוזר לשאול את זה עכשיו,
‫"אבל האם אתה סוחר סמים?"
‫הוא עונה, "לא, אני צייר. דיברנו על זה."
‫בוסטון, עד היום,
‫אין לי מושג מאיפה אני מכיר את הבן אדם הזה.
‫אז אני מסמס לו בחזרה,
‫ואני כותב,
‫"איך הגענו לזה...
‫"שאתה מוכר לי סמים?"
‫והוא ענה,
‫"אני לא יודע. פשוט המשכת לבקש."
‫אני אוהב את הסיפור הזה,
‫מפני שיש הרבה מאוד סיפורים על סוחרי סמים
‫שהפכו אנשים תמימים למכורים.
‫יש מצב שאני המכור הראשון
‫שהופך אדם תמים
‫לסוחר סמים.
‫וזוהי בשורתו של ג'יי.
‫בגמילה, היינו יושבים הרבה בקבוצות.
‫והיינו יושבים ומשתפים בסיפורים
‫על הדברים הכי נואשים ‫שעשינו כדי להשיג סמים.
‫וארצה לשתף אתכם עכשיו באחד כזה.
‫אז קצת לגבי ההקשר של הסיפור הזה.
‫בינואר 2020,
‫הייתי מכור מאוד לקוקאין.
‫רציתי להפסיק.
‫אז במקום לדבר עם מדריך גמילה מסמים,
‫או כל סוג אחר של מדריך,
‫או מטפל או רופא או למעשה כל אדם בחיי,
‫התקשרתי לרואה החשבון שלי.
‫ואמרתי, "היי, אני מכור לקוק.
‫"אתה חייב להפסיק לתת לי כסף.
‫"אל תיתן לי מזומן."
‫הוא אמר, "אלוהים, למה נכנסתי?"
‫אמרתי, "תן לי מזומן ‫רק אם אני שולח לך מייל ומכתב את הרופא שלי.
‫"זה הכלל החדש."
‫אני מנתק את השיחה.
‫אני מייד מתעצבן מהכלל.
‫"זה הכסף שלי.
‫"הבן זונה רוצה שאשלח לו מייל ‫ואכתב את הרופא שלי?"
‫אז במקום לצלצל אליו בחזרה
‫ולומר, "היי, הכלל הזה מבוטל"...
‫ואני יכול לעשות זאת כי אני אדם בוגר
‫והוא עובד אצלי.
‫במקום זה, אני מבלה את ששת החודשים הבאים
‫במציאת דרכים מתוחכמות לגנוב את הכסף שלי
‫מעצמי.
‫באוגוסט 2020, הייתי מכור בצורה קשה.
‫השתוקקתי נואשות לקוקאין,
‫וקלטתי שיש לי עדיין כרטיס אשראי פעיל.
‫והחלטתי לקנות שעון רולקס
‫עם כרטיס האשראי שלי
‫ולמשכן אותו תמורת מזומן
‫חמש דקות לאחר מכן.
‫אני יודע לקלוט את האווירה.
‫כולכם מתרשמים מאוד מהתוכנית הזו.
‫יום אחד, באוגוסט 2020,
‫כשבחוץ קרוב ל-38 מעלות,
‫נכנסתי לחנות של רולקס בשדרת מדיסון במנהטן.
‫נכנסתי פנימה,
‫והחבר'ה שם כולם בחליפות.
‫והם כזה, "שעונים... שווייץ..."
‫הם זזים כמו אנימטרוניקס.
‫אני נכנס לשם.
‫אני לובש מכנסי ג'ינס בהירים מאוד, ‫עם קיפול כפול בקרסול,
‫נעלי ריבוק לבנות, גרביים לבנות, ‫חולצה לבנה ארוכה מאוד,
‫כובע בייסבול לבן.
‫אני לועס מסטיק ניקורט.
‫אני נושא על גבי ילקוט ג'נספורט ‫הכי גבוה שאפשר.
‫אני בן 38.
‫אני נכנס לחנות
‫וניגש לארון התצוגה הראשון שאני רואה,
‫ואומר, "את זה. היי!
‫"את זה. מת על השעון הזה.
‫"אני רוצה את השעון הזה, בבקשה."
‫איש המכירות מסתובב לאחור עם מטפחת מוכנה
‫כמו קוסם.
‫הוא אומר...
‫"אני רואה שאתה מעוניין בשעון מזהב ורוד.
‫"תרצה לראות יצירות אחרות?"
‫אמרתי, "לא, לא, אני לא מעוניין ביצירות.
‫"רק בשעונים. זה השעון שאני רוצה.
‫"חקרתי לגביו.
‫"אני יודע עליו הכול. ‫תן לי את השעון, בבקשה."
‫הוא פותח את ארון התצוגה, מוציא את השעון.
‫הוא מונח על מיטת זמש קטנה משלו.
‫הוא אומר, "שנענוד אותו על ידך?"
‫אמרתי, "אין זמן. אין צורך.
‫"זה לא בשבילי.
‫"זו מתנה לאחי, ואני מכיר את היד שלו היטב.
‫"אחים מסתכלים כש...
‫"חלקנו חדר, ראיתי את ידיו,
‫"כך שאני יודע שהוא יהיה מושלם."
‫הוא אומר, "מתנה לאחיך.
‫"ותגיד לי, אילו טבעות אחיך עונד?"
‫אני אומר, ״מה?״
‫האם זה סוג של חידה?
‫האם זה טקס חניכה ‫לאיזו חברה גבוהה של אנשים לבנים?
‫"מה זאת אומרת, אילו טבעות אחי עונד?"
‫הוא אומר, "טוב...
‫"אם אחיך עונד טבעות מזהב צהוב או זהב לבן,
‫"אולי לא תרצה שעון מזהב ורוד.
‫"כפי שאתה אולי יודע, ‫לעולם אין לשלב בין מתכות."
‫אמרתי, "ראשית, נעלבתי מזה ‫שאתה חושב שאני אולי לא יודע.
‫"אני בהחלט יודע את זה ‫וגם את כל שאר העובדות.
‫"לא הייתי משלב...
‫"לא הייתי שם פחית אלומיניום לצד קומקום תה.
‫"לא הייתי שם חצוצרה על רדיאטור.
‫"תקרא לי מיושן, ‫אבל אני מאמין בהפרדה קפדנית.
‫"שמעת אותי. בבית יש הפרדה בין מתכות.
‫"שנית, לאחי אין טבעות ולעולם לא יהיו לו.
‫"לעולם לא יהיו לו. לאחי אין אצבעות.
‫"יש לו גדם.
‫"יש לו גדם כיד.
‫"לזה מיועד השעון, לא הבנת?
‫"השעון יעטר את הגדם כך שכשהוא יסתכל למטה
‫"על הדבר הדוחה הזה, ‫הוא יראה את השעון היפהפה.
‫"והוא יחשוב רק על הנדיבות של אחיו הקטן,
‫"ולא על תאונת הבלנדר המזעזעת ‫שנטלה את אצבעותיו.
‫"מכור לי את השעון, בבקשה."
‫הבחור מוציא קופסה ירוקה של רולקס ‫ופותח אותה, מניח בפנים את השעון.
‫יש בקופסה כרטיס קטן מקרטון.
‫הוא מוציא עט נובע וכותב על הכרטיס
‫לפרק זמן שהיה נראה לי ארוך מדי.
‫חשבתי, "אלוהים אדירים, ‫הוא כותב מכתב לשעון?"
‫הוא יודע שאמשכן אותו
‫ומצרף מכתב כדי שידעו איפה הוא נרכש.
‫כולם בחנות הזו ‫יודעים שאני עומד למשכן את השעון.
‫הם חושבים שאני זבל, ‫אבל אני לא. אני אלוהים.
‫זה מה שעובר לי בראש.
‫הבחור שולף סרט ‫ואני אומר, "לא. לא לעטוף למתנה."
‫הוא אומר, "חשבתי שאמרת שזו מתנה."
‫אמרתי, "לא. אבל אני ואחי, אנחנו לא כאלה.
‫"אנחנו לא מגונדרים. אחלוף על פני ביתו.
‫"אזרוק לו את השעון באוויר.
‫"הוא יתפוס אותו עם הגדם שלו.
‫"לא אוכל לבוא אליו עם סרט מפואר גדול.
‫"איך אחי בכלל יהיה מסוגל ‫להתיר את הקשר? סיפרתי לך דבר אישי.
‫"סיפרתי לך דבר אישי לגבי המצב שלו ‫ועכשיו אתה עושה לי את כל ה...
‫"מה אתה מצפה שהוא יעשה? ‫ימשוך את הסרט עם שיניו?
‫"תמכור לי את השעון. זה לקוקאין."
‫הוא לוקח את כרטיס האשראי שלי. ‫הוא מגהץ אותו.
‫הוא מחזיר לי את הכרטיס. ‫הוא מוציא שקית קניות של רולקס.
‫מייד סובבתי את הג'נספורט שלי ופתחתי אותו.
‫ואני אומר, "אין צורך."
‫הוא שם את הקופסה בתיק הגב שלי.
‫אני סוגר את הרוכסן. ‫לפני שאני בכלל יוצא מהחנות,
‫אני שולף את הטלפון ומחפש בגוגל,
‫"איפה למכור שעון עכשיו בניו יורק."
‫מקום שנקרא "מכור את שעונך ‫עכשיו בניו יורק" עולה בחיפוש.
‫אני חושב, "סוף סוף, ‫מישהו מבין אותי בעיר הזו."
‫אני מתקשר למקום ושואל,
‫"שלום. כן, יש לי שעון רולקס למכירה. ‫אני יכול לבוא היום?"
‫הבחור עונה, "כן. מתי אתה רוצה לבוא?"
‫אני אומר, "אני נמצא במרחק שתי דקות ‫ואני רץ מהר לכיוון החנות שלך.
‫"אהיה שם בעוד דקה."
‫והוא אומר, "אני אוכל צהריים מעבר לרחוב.
‫"אתחיל גם לרוץ."
‫אז עכשיו אני והוא רצים במורד רחוב 47.
‫תיק הגב שלי מתנופף מצד לצד
‫כמו ציצים של אישה זקנה
‫שקופצת מעלה ומטה בשעשועון טלוויזיה.
‫אנחנו מגיעים לעסק. ‫הוא נמצא מעל לחנות יהלומים גדולה,
‫אבל המשרד שלו למעלה, אז עלינו.
‫אני עובר דרך שתי דלתות מחוסמות.
‫ראיתם "יהלום לא מלוטש".
‫אנחנו נכנסים למשרד שלו ומתיישבים, ‫ועכשיו אני חייב לשנות הילוך.
‫כי, כן, כל הבוקר הייתי אחוז טירוף,
‫אבל עכשיו אני מוכר את השעון.
‫אני לא יכול להראות שאני נואש למכור אותו.
‫אני צריך לקבל עליו כסף טוב.
‫אז אני צריך לשמור על קור רוח.
‫אני מוריד לאט את תיק הגב שלי,
‫וחושף את הזיעה על הגב ועל הרצועות.
‫הוא מציע לי מים ואני מסרב מייד,
‫למרות שהשפתיים נדבקות לי לשיניים.
‫אני אומר, "שלום. יש לי שעון יפהפה למכירה.
‫"אני לא ממהר למכור אותו.
‫"הוא אצלי שנים רבות.
‫"מעולם לא ענדתי אותו, כך שהוא במצב מושלם."
‫הוא שואל, "השעון הזה אצלך שנים רבות?"
‫אני עונה, "נכון."
‫הוא שואל, "למה אתה לא עונד אותו?"
‫עניתי, "אשמח לענוד את השעון הזה.
‫"אבל אני עונד טבעות...
‫"מזהב צהוב וכסף.
‫"וכפי ששנינו יודעים...
‫"אסור לשלב בין מתכות."
‫הבחור פותח את קופסת הרולקס, ‫מביט בתוכה, הוא מסתכל על הכרטיס הקטן
‫שהבחור כתב עליו בעט נובע.
‫הוא מסתכל על הכרטיס. ‫מסתכל עליי. מסתכל על הכרטיס.
‫הוא שואל, "השעון הזה אצלך שנים רבות?"
‫אני עונה, "כן."
‫הוא אומר, "זה התאריך של היום."
‫ואני אומר, "נכון."
‫ונעצתי בו מבט...
‫עם כל הקסם והכריזמה ‫שנותרו בגופי המושחת מסמים,
‫מקווה שאוכל איכשהו לכופף את כללי ההיגיון
‫כדי ששני הדברים יתקיימו בד בבד.
‫השעון הזה אצלי שנים רבות.
‫ו... זה אכן התאריך של היום.
‫בשלב הזה, הוא מבין ‫שידו על העליונה במשא ומתן הזה.
‫רכשתי את השעון ב-12,000 דולר.
‫לפני שכולכם מאבדים את זה,
‫זכרו בבקשה ששעונים מאבדים מערכם...
‫שניות לאחר שיצאו מהחנות.
‫רכשתי את השעון ב-12,000 דולר.
‫הוא אומר, "5,000 דולר", אני אומר, "לא."
‫הוא אומר, "6,000 דולר", אני אומר, "כן."
‫אתם שיפוטיים כלפיי.
‫אתם בטח חושבים שאני טיפש למדי.
‫אז תנו לי לשאול אתכם.
‫למה שלא תציעו דרך טובה יותר
‫להרוויח 6,000 דולר
‫בחמש דקות...
‫בהוצאה של... 12,000 דולר בלבד?
‫ו...
‫בזמן שאתם מעבדים ומעכלים כמה הסיפור הזה
‫דוחה, בזבזני ולא מעורר אהדה,
‫רק תזכרו
‫שזה סיפור שאני מוכן לספר לכם.
‫מוזר להיות נרקומן משתקם.
‫היה מוזר להיות נרקומן, ‫אבל לפחות הייתי על סמים.
‫זה לפעמים מוזר. כלומר, אני מתפקד מצוין.
‫אבל כשאני לבד, ‫אני נמצא עם האדם שניסה להרוג אותי.
‫לפעמים אני חולף על פני מראה ואומר, ‫"שוב הבחור הזה. אלוהים."
‫זו לפעמים הרגשה מפחידה.
‫אבל זו גם הרגשה נחמדה.
‫זה נותן לי לפעמים סוג של ביטחון מוזר שכזה.
‫כי פעם ממש היה לי אכפת ‫ממה שכולם חשבו עליי.
‫זה כל מה שעניין אותי.
‫כל מה שעניין אותי היה מה אחרים חשבו עליי.
‫וזה כבר לא מעניין אותי.
‫וזה לא מעניין אותי, כי בכנות, ‫מה כבר יכול מישהו לעולל לי
‫שיהיה גרוע יותר ממה שאני יכול לעולל לעצמי?
‫מה, אתם רוצים לבטל את ג'ון מולייני?
‫אני אהרוג אותו.
‫כמעט עשיתי זאת.
‫הייתי עם בני במוזאון בדטרויט.
‫דחפתי את העגלה שלו בחדר גדול כזה
‫עם כל ציורי הקיר של דייגו ריברה.
‫והסברתי לבני, מלקולם, ‫שהיה אז בן תשעה חודשים,
‫כמה דייגו ריברה היה מבריק, אבל קומוניסט.
‫ומלקולם פשוט הפריח נשיקות ‫לעבר חפצים דוממים
‫ופזל בזמן שחרבן בחיתול שלו.
‫ומעולם לא יצאתי איתו ‫ונאלצתי להחליף לו חיתול לבד במקום ציבורי.
‫אז ניגשתי למדריכת המוזאון ושאלתי,
‫"איפה אוכל להחליף חיתול לתינוק שלי?"
‫והיא ענתה, "אפשר בשירותי הגברים."
‫אמרתי, "טוב", ודחפתי אותו לשירותי הגברים.
‫ואני נכנס לשם ואני מסתכל על הקיר.
‫"שלום, חבר ותיק".
‫החיים שלי היום נמצאים במקום הרבה יותר טוב.
‫אבל... אם אי פעם ארגיש שאני זקוק לתזכורת...
‫תודה רבה.
‫...לכמה שהמצב היה פעם גרוע,
‫למזלי, יש לי את זה.
‫זה ריאיון שהענקתי למגזין ג'י-קיו
‫שאני לא זוכר ממנו דבר.
‫ניהלתם פעם שיחה כשאתם מסטולים, ‫ולמחרת שכחתם מכך?
‫האם זה היה ריאיון ארוך מאוד?
‫הענקתי את הריאיון הזה ב-15 בדצמבר 2020.
‫ההתערבות שלי הייתה ב-18 בדצמבר.
‫אז לא טוב שזה היה לפני.
‫אני מניח שמה שקרה זה שכתב התקשר אליי ואמר,
‫"היי, אשמח לראיין אותך", ‫ואני הייתי על מלא קוקאין.
‫ואני לא יודע ‫אם אתם יודעים איך קוקאין עובד,
‫אבל אלה חדשות נהדרות.
‫אני רוצה לשתף כמה דגשים מהריאיון הזה
‫שאני לא זוכר ממנו דבר.
‫זה מתחיל בשורה בפתיח שלהם שאומרת,
‫"ג'י-קיו תפסו שיחה עם הקומיקאי ‫על מגוון נושאים."
‫שאלה ראשונה. ‫"ג'י-קיו: מה אתה עושה בימים אלה?"
‫"מולייני: חלפתי על מה שהוא כנראה
‫"הבניין הרדוף ביותר בניו יורק."
‫"ג'י-קיו: אה!
‫"איפה זה?"
‫"מולייני: זו חנות לשואבי אבק,
‫"והיא נמצאת ברחוב 14 בין הרחובות חמש לשש, ‫וזו הייתה פעם אכסניה.
‫"שככה יהיה לי טוב. ‫כנראה רדופת רוחות בצורה בלתי רגילה.
‫"ואני מתכוון, רדופה כמו ב'פולטרגייסט'".
‫"ג'י-קיו: טוב.
‫"הרגשת צמרמורת או תחושה רעה?"
‫"מולייני: זה כבר לא גורם לי לתחושה רעה.
‫"אני חושב שידעתי מה זה ‫כשחלפתי לראשונה על פני החנות.
‫"אז אולי זייפתי את התחושות הרעות."
‫מה?
‫למה הוא מתכוון?
‫דרך אגב, יש להם עורכים. ‫הם היו יכולים לעזור לי.
‫"אני חושב שידעתי מה זה ‫כשחלפתי לראשונה על פני החנות.
‫"אז אולי זייפתי את התחושות הרעות.
‫"למרות שחלפתי פעם ‫על פני בית רדוף בלוס אנג'לס,
‫"לא ידעתי שהוא רדוף.
‫"פשוט תהיתי, מה זה הבית הזה?
‫"ולאט לאט החלטתי שאני לא אוהב את הבית הזה.
‫"אני והכלב שלי זזים מפה.
‫"ואז גיליתי שהוא נקרא ‫׳בית הרציחות של לוס פליז׳.
‫"ואז גיליתי שיש מאחוריו סיפור נורא.
‫"כן, זו הייתה הפעם היחידה שממש הרגשתי
‫"פתאום תחושה מזדחלת של שדים ורוחות,
‫"ובסוף גיליתי שהיא לגמרי מוצדקת."
‫לא.
‫לא נשאלה אפילו שאלה אחת באמצע הסיפור הזה.
‫אני עדיין עונה על השאלה,
‫"מה עשית היום?"
‫אני גם מת על זה שהשתמשתי במילה "שדים".
‫מתי יוצא לכם לומר אותה?
‫השאלה הבאה, "ג'י-קיו:
‫"אני רוצה לדבר איתך על איך השנה הזו ‫עברה עליך מבחינה יצירתית.
‫"מפני שבתקופה הזו לפני שנה,
‫"סיימת לעבוד על 'חבורת שקיות האוכל',
‫"אחד הסיכונים היצירתיים ‫הגדולים ביותר שלך, והוא ממש השתלם.
‫"איך התהליך היצירתי שלך הושפע מהשנה הזו?"
‫"מולייני: אם שמעת את הכף הזו נופלת,
‫"זה מפני שאני אוכל קערת פרוט לופס."
‫יוצא מן הכלל.
‫תשובה יוצאת מן הכלל...
‫לכל שאלה בחיים.
‫תמיד תמשכו תשומת לב לכל רעש בחדר ‫ותזהו אותו.
‫זה בכלל לא נתפס כפרנויה.
‫השאלה הבאה.
‫"מגזין ג'י-קיו: צפיתי בך ‫בלייט נייט עם סת' מאיירס ואני תוהה,
‫"האם תרצה פעם תוכנית אירוח משלך?"
‫"מולייני: טוב. אז...
‫"היו לי פעם שני רעיונות לתוכנית אירוח."
‫בואו נעצור ונעריך לרגע את המשפט הזה.
‫"היו לי פעם שני רעיונות לתוכנית אירוח."
‫"וכשאני אומר רעיונות, אני מתכוון ‫שחשבתי עליהם בפרטיות בחדרי.
‫"רעיון אחד הוא פשוט ‫לראיין אנשים שעוסקים בכל מה שמעניין אותי.
‫"ואני לא מתכוון להיות על הרצפה ‫ולצפות בהם עובדים.
‫"לא, זה יהיה סט של תוכנית אירוח.
‫"והם יצאו לשם. ותהיה להקה וכו׳."
‫טוב, בואו נעצור ממש כאן.
‫אז, רק כדי לסכם.
‫"היו לי פעם שני רעיונות לתוכנית אירוח.
‫"והראשון מביניהם הוא תוכנית אירוח."
‫"הרעיון השני היה תוכנית ‫שבה אני מראיין קשישים בלבד.
‫"מה שכמובן לא אעשה עכשיו מפאת הסיכונים.
‫"אבל חשבתי פשוט ‫שיהיה נהדר לדבר עם אנשים זקנים,
‫"במיוחד אם הם ירגישו בנוח
‫"לדבר על סוף ימיהם."
‫השאלה הבאה.
‫"ג'י-קיו: אם כבר מדברים על טלוויזיה,
‫"הייתה לך קומדיית המצבים ההיא שלא צלחה, ‫אבל זה היה לפני זמן רב.
‫"אנחנו חיים בעידן שבו ‫רשתות וכל שירותי הסטרימינג
‫"מאפשרים ליוצרים מרחב גדול יותר ‫ליצירת התוכניות שהם רוצים.
‫"בהתחשב בכך, האם תנסה זאת שוב?"
‫"מולייני: אתה מתכוון לתוכנית ‫עם מספר מצלמות בשידור חי
‫"כפי שאני עשיתי?"
‫"ג'י-קיו: לא.
‫"לא בהכרח."
‫"מולייני: הייתי עושה ‫את אותה תוכנית שעשיתי אז,
‫"והדבר היחיד שהייתי משנה הוא הקהל."
‫וכך זה מסתיים.
‫"ג'י-קיו: נראה לי שמהשיחה הזו אפשר לקבוע
‫"שיש המון רעיונות שונים שרצים לך בראש
‫"שבהחלט כדאי שתממש אותם."
‫"מולייני: אם זה מה שאנשים ייקחו מזה, ‫אני אתרגש מאוד."
‫"ג'י-קיו: טוב.
‫"אתן לך ללכת.
‫"איני רוצה לגזול לך יותר מדי ‫מזמן אכילת הפרוט לופס."
‫"מולייני: על מה אתה מדבר?
‫"סיימתי אותם מזמן."
‫לילה טוב, בוסטון. תודה רבה.
‫- תודה -
‫- הצלתם את חיי -
‫תרגום כתוביות: לירון לייבו, ‫דניאלה מגדל