Downloaded from YTS.MX
‪În ultimii câțiva ani am făcut ‪multe lucruri pentru mine.
Official YIFY movies site: YTS.MX
‪Și am realizat că o să fiu bine ‪dacă primesc constant atenție.
‪Ador atenția.
‪Întotdeauna am vrut atenție.
‪Nu am primit suficientă atenție ‪când eram mic.
‪Am fost al treilea copil din patru.
‪Am un frate și o soră mai mari.
‪Când aveam trei ani, m-au tras deoparte
‪și mi-au spus că sunt adoptat.
‪Și că adevărata mea mamă a fost ucisă...
‪de Miss America.
‪Au spus că dacă o întreb pe mama, ‪o să se supere rău.
‪Să nu o întreb dacă e adevărat ‪decât dacă vreau să o supăr.
‪Și au zis că dacă îl întreb pe tata, ‪o să spună că ei mint.
‪Dar el minte, de fapt.
‪Se gândiseră la toate.
‪Și colac peste pupăză,
‪când aveam trei ani,
‪credeam că Miss America ‪e Statuia Libertății.
‪Era vara anului 1986.
‪În vara lui '86, pe patru iulie,
‪Regan era președinte.
‪A ținut o cuvântare ‪în fața Statuii Libertății.
‪Purta o cămașă albă, vântul sufla
‪și el zicea: „Doamna asta e grozavă.”
‪Eu stăteam acasă și mă gândeam: „Doamne!
‪E o consiprație la nivel înalt.
‪Nu se va face dreptate pentru mama.”
‪Mereu am vrut atenție la școală.
‪Foarte multă atenție.
‪Nu știu dacă ați avut sentimentul ăsta,
‪dar mai știți când erați în școala primară
‪și un coleg de clasă venea la școală
‪și aflai că i-a murit bunicul?
‪Și primea foarte multă atenție?
‪Profesoara spunea: ‪„A murit bunicul lui Aaron.”
‪Și el zicea: „Așa e.”
‪Și noi ziceam: „Aron...”
‪El era vedeta zilei.
‪Zicea: „Pot să stau în fotoliul cu puf ‪în timp ce citim?”
‪Noi ziceam: „Sigur, nemernic sărman.”
‪Nu contează că există o listă laminată
‪cu numele celor care urmau ‪să stea în fotoliu
‪și că așteptaserăm cu toții răbdători.
‪Nu mai contează că fotoliul e acolo ‪ca să putem învăța răbdarea.
‪Intră tu în față!
‪Ați văzut cât de multă atenție ‪primea puștiul al cărui bunic murise?
‪Și ca și mine,
‪s-a întâmplat...
‪să sperați?
‪Sau poate chiar...
‪să vă rugați?
‪„Omoară-mi și mie un bunic ‪ca să primesc atenție!”
‪Eu am făcut asta.
‪Și unii dintre voi.
‪Știu că așa a fost, ‪pentru că ați început să râdeți
‪de la începutul glumei.
‪Să nu vă simțiți prea rău ‪dacă ați făcut-o!
‪Da, e o amintire foarte morbidă.
‪Dar erați copii.
‪Și când ești copil,
‪probabil că încă ai patru bunici.
‪O mulțime de bunici.
‪Sunt prea mulți?
‪Nu știu, întreb și eu.
‪Fir-ar să fie, nu spuneam
‪să te rogi să moară un bunic important.
‪Nu vrei să moară mama mamei tale, ‪relația e prea specială.
‪Și nu vrei să moară tatăl tatălui tău, ‪pentru că tatăl începe să fie ciudat.
‪Copii, tatăl vostru e ciudat acum?
‪Stați să vedeți când îi moare tatăl!
‪O să înceapă aventura.
‪O să vrea să facă mai multe poze ‪cu familia, dar va fi nervos.
‪„Putem să facem măcar o poză ‪în care arătăm bine?”
‪Și te gândești: „Nemernicului ăstuia ‪nu-i e prea bine.”
‪Nu vrei să-ți moară bunicii importanți.
‪Dar poate să-ți moară...
‪unul mai puțin important.
‪Știți voi cine.
‪Știți...
‪Poate să moară mama tatălui tău.
‪Cine știa că tatăl tău are mamă?
‪Nu pare să fi făcut o treabă prea bună.
‪Întreab-o pe mama ta
‪dacă ea crede că mama tatălui tău ‪a făcut o treabă bună
‪și dacă merită să trăiască!
‪Bineînțeles că nu!
‪E o bătrânică antipatică.
‪Nu a făcut nimic pentru nimeni.
‪Dar ar putea să facă acum.
‪Ar putea să moară
‪între septembrie și mai.
‪Să vă zic adevărul.
‪Când eram în școala generală, ‪bunica a murit în timpul verii.
‪A murit degeaba.
‪Nu poți să mergi la școală de Ziua Muncii
‪și să zici: „Bunica a murit pe 17 iulie.”
‪„Ar fi trebuit să-ți treacă. ‪Pleacă din fotoliu!”
‪Îmi cer scuze ‪că am început spectacolul așa morbid,
‪dar nu am vrut să încep prea vesel!
‪Am avut câțiva ani ciudați.
‪Voi ați avut câțiva ani ciudați.
‪Nu am vrut să par fals.
‪Așa: „Boston, e timpul să râdeți!
‪Începeți să zâmbiți
‪Lăsați măștile mai jos
‪Știți la ce mă refer
‪Suntem toți în carantină
‪Cu toții am mers la dezintoxicare ‪Și am divorțat
‪Și reputația ni s-a schimbat
‪Nu știe nimeni ce să mai creadă
‪Da
‪Toți copiii îl preferă pe Bo Burnham
‪Pentru că momentan e mai puțin problematic
‪Simpatia e o închisoare
‪Nu puteam să încep așa.
‪Mersi! Eu am compus piesa.
‪Înainte să încep...
‪Tânărul din rândul trei!
‪- Cum te cheamă? ‪- Henry.
‪Henry? Bine. Câți ani ai?
‪Unsprezece ani.
‪Unsprezece. Bine. Minunat!
‪Nu o să-mi distragi deloc atenția ‪în timpul spectacolului.
‪Henry...
‪Măi să fie!
‪Henry, cumva... Nu vreau să zic:
‪„Știi cine sunt?”
‪Dar știi cine sunt
‪sau a anulat bona și te-ai trezit în dubă, ‪adus cu forța?
‪Știi cine sunt? ‪Ai mai văzut spectacolele mele?
‪- Da. ‪- Bine.
‪Mulțumesc că ai venit!
‪Deci...
‪lucrurile despre care vorbesc eu
‪în seara asta, ‪chestiile pe care le-am făcut recent...
‪Nu spun niciodată asta,
‪nu o zic în mod explicit, ‪dar tu să nu le faci!
‪Bine?
‪Să nu le faci!
‪Ești în clasa a VI-a?
‪- A V-a. ‪- A V-a?
‪Bine.
‪Ei bine, Henry, ‪dacă ai mai văzut spectacolele mele,
‪mi-am schimbat părerea.
‪Când eram mai tânăr, ‪intram pe scenă cam așa...
‪Și mă întrebam de ce.
‪Ei bine, zilele alea au trecut.
‪Asta este. S-au dus.
‪Bine.
‪Uite ce s-a întâmplat!
‪18 decembrie, 2020.
‪Henry, tu urma ‪să mergi în vacanța de Crăciun
‪în clasa a III-a.
‪În schimb, ‪eu îmi făceam de cap prin New York.
‪Nu eram într-o stare bună.
‪Eram sălbatic.
‪În seara de 18 decembrie, 2020,
‪am fost invitat la cină ‪la un prieten acasă.
‪Palpitant, nu?
‪Nu.
‪Am ajuns și am realizat că m-a păcălit.
‪Nu era nicio cină.
‪Era un grup de susținere.
‪Și eu eram vizat.
‪Grupurile de susținere pentru mine
‪sunt cele mai neplăcute.
‪Când am ajuns la grupul de susținere,
‪mi-am dat seama imediat ce se întâmpla.
‪Realizezi ce probleme mari cu drogurile ai
‪dacă, atunci când deschizi ușa ‪și îi vezi pe oameni,
‪primul lucru la care te gândești e:
‪„Am probleme cu consumul droguri.
‪Altfel de ce să fie ăștia aici?”
‪Așa mă gândeam ‪când am văzut grupul de susținere.
‪„Merg la cină cu un prieten.
‪Ce caută Seth Meyers aici?
‪La naiba!”
‪Am mai și întârziat două ore.
‪Nu știam că mă așteaptă lumea.
‪Mai bine știam.
‪Aș fi întârziat un milion de ore.
‪Am întârziat două ore și când am ajuns,
‪erau și mai supărați pe mine.
‪Ziceau: „Ai mai și întârziat.”
‪Am zis: „Dacă voiați să vin la timp,
‪puteați să îmi scrieți ‪«John, avem cocaină.»”
‪Veneam mai devreme ca să aranjăm scaunele.
‪Am întârziat pentru că aveam ‪două drumuri importante de făcut.
‪Primul drum: am fost acasă ‪la traficantul meu de droguri.
‪Mi-e rușine să vă spun ‪că m-am dus ca să cumpăr droguri.
‪A trebuit să-l plătesc în numerar ‪și să-i mai dau bani
‪pentru drogurile luate ‪cu câteva seri înainte
‪pentru că mi se blocase contul de Venmo.
‪Știați că se poate așa ceva?
‪Poate să ți se blocheze contul ‪în fiecare săptămână.
‪Apropo, dacă tot sunteți aici,
‪dați-mi voie să spun ceva despre Venmo
‪din partea comunității de drogați.
‪Venmo e făcut ‪pentru tranzacții cu droguri.
‪Pentru asta.
‪Niciunul dintre noi, ‪cei din lumea drogurilor, nu avem idee
‪ce faceți voi, civilii,
‪pe aplicația noastră
‪cu nemernicele voastre ‪de tranzacții publice.
‪Ce sunteți voi, piața publică din 1555?
‪Ascultați!
‪Uitați-vă!
‪Dau o gâscă grasă pe zece ridichi. ‪Să nu spuneți nimănui!
‪Al doilea drum din seara aia ‪mi se pare foarte amuzant.
‪Cina era la ora 19:00.
‪Așa că m-am dus să mă tund...
‪la ora 19:00.
‪Și chiar credeam că ajung la amândouă.
‪Am mers la tunsul de seară
‪la ‪Saturday Night Live,
‪o emisiune TV, ‪nu o frizerie deschisă non-stop.
‪Acolo au un departament de coafură.
‪Încă aveam legitimația ‪de când lucram acolo.
‪Așa că, la ora 19:00,
‪prăjit bine de tot,
‪am mers la etajul opt ‪al clădirii Rockefeller Center,
‪am intrat în departamentul de coafură ‪premiat cu Emmy
‪și am zis: „Poate să mă tundă cineva?”
‪Și mi-au răspuns: „John, ‪nu prezinți tu emisiunea săptămâna asta.”
‪Și eu am zis: „Poate să mă tundă cineva?”
‪Deci vine un drogat,
‪intră la tine în birou, zice să-l tunzi
‪și tu îi zici: ‪„Scap mai repede dacă-l tund.”
‪Asta s-a întâmplat.
‪Ajung la grupul de susținere ‪cu două ore întârziere.
‪Prietenii mi-au spus că am zis asta:
‪„Bine!”
‪Tocmai fusesem acasă la traficant,
‪așa că am țipat imediat:
‪„Înainte să începem, pot să merg la baie?”
‪Și mi-au zis că nu. Eu am zis...
‪Vine la mine o tanti terapeut
‪și îmi zice: „Bună!”
‪Zic: „E atitudinea greșită.”
‪Vin la grupul ăsta de suport.
‪Toți cei din grupul de suport
‪își făceau griji pentru mine.
‪Își făceau griji ‪pentru bunăstarea mea fizică.
‪Și eu merg acolo slab de la atâta cocaină ‪și proaspăt tuns.
‪Ei stătuseră în carantină nouă luni.
‪Arătau ca naiba.
‪Eu arătam cel mai bine din acel grup,
‪de departe.
‪Toți cei de acolo arătau ca Jerry Garcia.
‪Intru în cameră
‪și îi văd pe șase dintre prietenii mei, ‪în persoană, în New York.
‪Și șase erau în conferință pe Zoom, ‪din Los Angeles.
‪Poate vă gândiți: „În locul tău,
‪ziceam: «Dacă vă faceți griji,
‪cum de nu ați venit aici?»”
‪Nu vă faceți griji!
‪Și eu am zis asta de mai multe ori.
‪Am spus-o de mai multe ori.
‪Tanti terapeut zice:
‪„Să-ți arăt care e scaunul tău.”
‪Aveam un scaun special.
‪Pentru că eram vedeta serii.
‪Voiam să mă așez pe scaun, ‪când un prieten dintr-un colț zice:
‪„Credeam că o să cășuneze pe el.”
‪„Ce credeai?”
‪„Știi tu, ca în serialul ‪Intervention.
‪Credeam că o să sară pe tine.”
‪„Nu e ‪Cum să prinzi un pedofil.
‪Ești dezamăgit că nu cășunează pe mine?”
‪Zice: „Da, sunt puțin dezamăgit.”
‪Mă așez în scaun ‪și îi confrunt pe acești șobolani.
‪Uite!
‪O s-o zic acum. Nu vreau să fiu ciudat.
‪Grupul de suport era plin de vedete.
‪A fost un grup pe cinste.
‪Am intrat nervos acolo,
‪dar am zis: „Tare grupul! E foarte...
‪Mă simt foarte flatat.”
‪Era plin de vedete de comedie alternativă
‪trecute de 40 de ani.
‪Toți erau comedianți.
‪Și totuși nimeni nu a spus nimic amuzant
‪toată seara.
‪Înainte să ajung acolo, ‪și-au promis unul altuia
‪să nu facă glume.
‪Eu o luam razna.
‪Stăteam acolo într-un scaun oribil
‪și mă simțeam rău.
‪Nimeni nu mă lăsa la baie să îmi revin.
‪Și cei mai amuzanți oameni din lume ‪se holbau la mine
‪și refuzau să spună glume.
‪Înnebuneam.
‪Fred Armisen era serios.
‪Știți cât de deranjant e?
‪Nu imita niciun personaj, zicea:
‪„John, chiar îmi fac griji pentru tine.”
‪Am zis: „Următorul!”
‪Apropo, în majoritatea timpului,
‪eram hotărât să nu merg ‪la dezintoxicare, adică să nu fiu învins.
‪Planul meu era ‪să o destabilizez pe lideră.
‪Dacă îi puteam face pe ceilalți ‪să se îndoiască de ea,
‪credeam că totul se va prăbuși ‪ca un castel de cărți de joc.
‪Speram ca până la urmă
‪să zică: „Nu știu. E tuns, are încredere.
‪Să-l face pe el lider. ‪O ducem pe ea la dezintoxicare.”
‪La un moment dat stăteam ‪la o fereastră și fumam în continuu.
‪În decembrie, în New York, ‪așa cum ar face un om normal.
‪Am privit-o și am zis: ‪„Măcar te-ai pregătit pentru mine?”
‪A zis: „Da, dar toată lumea zicea ‪că ești de treabă.”
‪Nu te lăsa păcălită de fațadă!
‪La un moment dat, am dat-o pe asta:
‪„Merg la dezintoxicare
‪când voi o să vă lăsați voi de alcool ‪și de fumat iarbă.”
‪S-a făcut liniște.
‪Apoi Nick Kroll a țipat: ‪„Johnny, nu despre asta e vorba.”
‪E frustrant
‪când vor să te ajute, ‪dar au și ei problemele lor.
‪E ca atunci când primești un mesaj
‪de pe adresa de email.
‪Zici: „Bine, înțeleg mesajul,
‪dar trebuie să îți revii. Asta...
‪Nu-mi place! Ai e-mail la iCloud?
‪Nu-mi trimite mesaje așa! E prostesc.”
‪Acum avem două e-mailuri. Unul original.
‪Am salvat numele așa cum prefer.
‪Altul, monstruozitatea asta ‪cu litere mici.
‪Sunt atâtea litere ‪încât nu le vezi pe previzualizare.
‪Îți tot dă mesaje ‪să vadă dacă-s trimise de pe adresa lui.
‪„Mesajele mele vin ‪tot de pe adresa de e-mail?
‪Ciudat!”
‪„Mesajele vin tot de pe e-mail?
‪Ciudat!”
‪Te sună de pe adresa de e-mail.
‪Suni de pe iPadul unui copil?
‪Am fost un bou în seara aia, recunosc.
‪Dar eram supărat rău pe ei.
‪Eram foarte supărat în seara aia.
‪Mă păcăliseră.
‪La bază, grupul de suport e o păcăleală.
‪Mă păcăliseră, încercau să-mi spună ‪ce să fac cu viața mea,
‪să mă controleze.
‪Să mă trimită luni de zile ‪la dezintoxicare.
‪M-am simțit neputincios și nervos.
‪Acum stau aici cu voi
‪și e 26 februarie, 2023.
‪Un moment neplăcut din an.
‪Sunt cu niște oameni minunați ‪și unu dintre cei mai tari elevi.
‪Fac spectacolul și stau aici...
‪Le sunt recunoscător ‪tuturor celor din grupul meu de suport.
‪Au intervenit, m-au confruntat ‪și mi-au salvat viața.
‪Bine, ajunge!
‪Nu îi susțineți! Ascultați!
‪Li s-a mulțumit.
‪Și mai e ceva.
‪Știu și ei că au făcut un lucru bun.
‪Aduc des vorba despre asta.
‪Și...
‪încă sunt supărat pe ei.
‪Chiar sunt recunoscător.
‪Și mi-ar fi plăcut să simt doar asta, ‪dar nu e așa.
‪Simt două emoții.
‪Încă sunt puțin supărat.
‪Pentru că... Bine.
‪Știți cum e
‪să-ți salveze viața 12 oameni?
‪Sunt prea mulți.
‪Puteau să o facă doar patru.
‪Și știu la cine puteau să renunțe.
‪Dar, pentru restul vieții mele,
‪există 12 oameni
‪cărora trebuie să le zic:
‪„Nu, plătesc eu. Haide!
‪Pe bune.
‪Mi-ai salvat viața.
‪Pe Zoom.”
‪Dacă a mai fost cineva la dezintoxicare,
‪probabil că știți
‪că nu ai voie să aduci droguri cu tine.
‪Nu știu dacă mai țineți minte unde am fost
‪înainte de grupul de suport.
‪De acolo am plecat la dezintoxicare
‪și aveam multe narcotice la mine.
‪Pe atunci eram dependent de cocaină,
‪Adderall, Xanax, Clonazepam
‪și Paracetamol.
‪Cocktailul Providence.
‪Providence, Rhode Island.
‪Pentru cei care nu știți, ‪e un oraș din apropiere
‪de care facem toți mișto.
‪E un loc caraghios.
‪Plecam la dezintoxicare și aveam la mine
‪o pungă plină ‪cu Adderall de 30 de miligrame,
‪o pungă plină cu Xanax,
‪trei grame de cocaină
‪și 2.000 de dolari în numerar.
‪Aveam alte planuri pentru weekendul ăla.
‪Așa că, ajung la dezintoxicare ‪la ora 04:00
‪și merg la biroul de internări.
‪Și femeia de acolo zice: ‪„Aveți droguri la dvs.?”
‪Zic: „Nu, nu am.
‪Pot să mă duc până la baie?”
‪Doi tipi pun mâna pe mine, ‪îmi dau haina jos
‪și încep să caute prin buzunare.
‪Îmi caută ‪în buzunarul interior cu fermoar.
‪Mă gândeam: ‪„Cum au găsit buzunarul cu fermoar?
‪Buzunarul ăla i-a păcălit pe toți.”
‪Au băgat mâna acolo.
‪Au scos pastilele, banii ‪și cele două grame de cocaină.
‪Mai știți că am zis că aveam trei?
‪Ei bine, am prizat în mașină.
‪Și am mai prizat
‪în baia unei benzinării,
‪pe masa pentru schimbat bebeluși.
‪Ce e?
‪Pentru asta sunt mesele alea.
‪Credeți că trebuie să pui un bebeluș
‪pe capcana aia pentru șoareci?
‪Au pe ele simboluri ale găștilor.
‪Sunt pentru prizat cocaină.
‪Când ești drogat, ‪vezi numai suprafețe plane.
‪Așa că îmi scot toate pastilele,
‪cocaina și banii și se holbează la mine.
‪Și eu zic: „Ce să faci? ‪Așa e cu hainele vechi de iarnă.”
‪Știți fenomenul.
‪Când îți cauți prin buzunarele hainelor
‪și zici: ‪„Cinci miare și o bilă neagră de biliard?
‪Le am de când am mers la colindat.
‪Așa-i cu hainele vechi de iarnă.”
‪Apoi mi-au luat medicamentele ‪luate pe rețetă.
‪Luate pe rețetă.
‪Nu erau pastile ilegale ‪cumpărate pe stradă.
‪Rețetele oficiale cu numele meu pe ele.
‪Și mi le-au luat
‪doar pentru că nu existau motive ‪ca să-mi fie prescrise.
‪Dar aveam o ditamai colecția.
‪Am depus mult efort.
‪Știți cât e de greu să convingi un doctor
‪să-ți scrie o rețetă pentru o pastilă ‪de care nu ai nevoie?
‪Nu e greu.
‪E foarte ușor.
‪Asta am făcut eu, voi să nu o faceți.
‪Dacă ați vrea să o faceți, ar merge.
‪Intrați pe webmd.com!
‪Căutați doctori în zona voastră.
‪Bine? Și apoi sortați rezultatele!
‪De la cele mai proaste aprecieri ‪la cele mai bune.
‪Nu trebuie să derulați prea mult.
‪Găsiți doctorul din zona voastră
‪cu cel mai mic număr de stele.
‪Această persoană are nevoie ‪să-i deveniți client.
‪E un doctor prost?
‪Nu.
‪E cel mai bun doctor.
‪Băi nene...
‪Te duci acolo
‪și zici că ești în ‪Căpitanul Phillips.
‪Poți să zici: „Privește-mă! ‪Eu sunt doctorul acum.”
‪Intri pe calculatorul lui.
‪Te uiți la știri.
‪Aveam un doctor în New York ‪care îmi scria doar rețetele.
‪Dr. Michael.
‪Nu vă zic numele de familie.
‪Nu vreau să-i protejez identitatea.
‪Nu mi-a spus numele lui de familie.
‪Chiar și înainte de pandemie,
‪dr. Michael avea cabinetul ‪în apartamentul lui de pe Second Avenue.
‪Ciudat!
‪Mergeam la dr. Michael,
‪băteam la ușă și mereu răspundea așa:
‪„Minerva, soția mea, doarme.”
‪Era foarte paranoic, dar nu spunea:
‪„Nu vorbi tare!”
‪Parcă zicea: ‪„Nu mi-am ucis soția, pe Minerva.”
‪Apoi mergeam în chicineta lui.
‪Aș exagera dacă aș numi-o „bucătărie”.
‪Și începea „consultația”.
‪Ziceam: „Vreau Clonazepam!”
‪Și el zicea: „Bine.”
‪În timp ce scria rețeta
‪și o rupea din carnețel, întreba: ‪„Pentru ce?”
‪Eu ziceam: „Sufăr de anxietate.”
‪Zicea: „Atunci ai nevoie de asta.”
‪Apoi dr. Michael întreba mereu:
‪„Vrei vaccin antigripal?”
‪Voia să fie un doctor adevărat.
‪Ziceam: „Nu, dle doctor,
‪deja mi-ai făcut două vaccinuri luna asta.
‪Simt că am luat-o razna.
‪Mă simt foarte bolnav.”
‪Apoi zicea: ‪„Vrei injecție cu vitamina B12?
‪Vrei o injecție cu vitamine?”
‪Întotdeauna voia să-mi facă o injecție,
‪pentru că avea o pasiune.
‪Dacă te cheamă dr. Michael
‪și lucrezi în apartament, ai o pasiune.
‪Lui Michael îi plăcea să-i vadă pe alții
‪cum își dau bluza jos în apartamentul lui.
‪Nu vă simțiți în largul vostru, ‪dar nu mă mai deranjează.
‪Și dacă voi credeți ‪că la sfârșitul poveștii o să zic:
‪„Și eu am zis: «În niciun caz!»”,
‪o să fiți foarte dezamăgiți.
‪Jucam un fel de joc.
‪Eu îmi ridicam mâneca de la tricou.
‪Michael venea cu siringa și zicea:
‪„Va trebui să-ți dai tot tricoul jos.”
‪Ziceam: „30 de pastile, două rețete...”
‪Și hărțuirea sexuală se oprea.
‪Sincer. Poate că asta era totul.
‪Îi plăcea să vadă bărbați la bustul gol.
‪Sau poate că era un motiv pentru care, ‪atunci când îmi dădeam tricoul jos,
‪hărțuirea sexuală înceta.
‪Povestea asta are două morale.
‪Prima, știți povestea.
‪Înainte nu o știați.
‪Cealaltă morală e asta:
‪ar trebui să vă vaccinați ‪și toate cele, dar...
‪când îi auzi pe unii care zic:
‪„Ai încredere în doctori...”
‪Când auzi pe cineva care zice ‪să ai încredere în doctori, ține minte
‪că undeva, într-o chicinetă,
‪stă dr. Michael.
‪Și dacă e așa de demn de încredere,
‪de ce doarme mereu Minerva?
‪Așa că mi-au luat rețetele.
‪Mi-au luat rețetele.
‪Toate astea se întâmplau la ora 04:00,
‪la prima mea internare.
‪Să derulăm înainte cu 12 ore
‪la ora 16:00 în aceeași zi.
‪Eram în camera de spital ‪a centrului de dezintoxicare.
‪Prima oară trebuia să merg ‪la dezintoxicare patru sau cinci zile
‪pentru că aveam droguri în sistem. ‪Eram în camera de spital.
‪Eram la dezintoxicare de 12 ore.
‪Nu dormisem deloc în tot acest timp.
‪Până acum, eram treaz
‪de 50 de ore.
‪Doctorii încercau ‪să-mi dea medicamente care să mă calmeze.
‪Dar în acest moment al vieții mele, ‪toleranța la sedative crescuse imens.
‪Nu conta ce îmi dădeau, ‪nu mă puteau potoli.
‪Eram ca marele Rasputin, ‪nu mă puteau îngenunchea.
‪Și în acel moment, un doctor chiar bun
‪intră în camera mea de spital.
‪Dacă ai mers doar la dr. Michael
‪în ultimii câțiva ani,
‪un doctor bun e înfiorător.
‪Ți se pare exorcist.
‪Intră și zice: ‪„Salut! Sunt dr. Henry Fortescue.”
‪Zic: ”Nu! Are și nume de familie!
‪Nu.
‪Hei!
‪Vrei să-mi dau tricoul jos?
‪Îți place?
‪Îți place să fac așa?
‪Ce fel de doctor ești?
‪Soția ta a murit?”
‪Am țipat la el.
‪Zic: „Unde e Clonazepamul meu?”
‪„Nu îți putem da Clonazepam.”
‪„De ce?”
‪”Suntem la dezintoxicare.
‪Nu-ți pot da o substanță ‪care e sub incidența
‪legii statului Pennsylvania.”
‪Am zis:
‪”Legea statului Pennsylvania?
‪Dacă mergem la o farmacie din New Jersey?”
‪Vedeți voi, eu credeam
‪că îmi spune despre încurcătura
‪în care ne aflam amândoi.
‪Că zice: ‪”Mi-ar plăcea să-ți dau pastilele astea.
‪E clar că ești un tânăr foarte mișto,
‪faci scheme în haine de spital,
‪într-o pereche de adidași New Balance ‪de 12 ore.
‪Dar statul ăsta afurisit...”
‪„Dar doctore, dacă mergem ‪la o farmacie din New Jersey?”
‪”Doamne! Nu s-a mai gândit nimeni la asta.
‪Ești primul dependent de droguri ‪care are un plan.
‪Hai cu mașina mea!
‪E clar că ești pregătit ‪să pleci de la dezintoxicare.”
‪Asta se întâmpla la ora 04:00.
‪După trei ore, la ora 07:00, ‪am adormit în sfârșit.
‪Mi-au dat un medicament numit Librium ‪care m-a liniștit.
‪Au pus o asistentă ‪să stea în camera mea de spital
‪ca să se asigure că dorm.
‪Făceam probleme.
‪Nu știu exact ce anume îi făcuse ‪să se îngrijoreze.
‪Se poate să fi fost momentul când am spus:
‪”O să mă prefac că mă culc.
‪Când o să credeți că am adormit ‪și plecați din cameră,
‪eu o să fug din centrul ăsta ‪mâncând pământul.”
‪Cele zise de mine cu voce tare, ‪de două ori
‪și adresate către doi angajați
‪au ridicat câteva suspiciuni.
‪Acum dormeam pe bune.
‪În camera mea era o asistentă ‪care se asigura că dorm.
‪Ea stătea într-un scaun lângă o măsuță, ‪eu dormeam în pat.
‪Telefonul meu era cu ecranul în sus, ‪pe măsuța de lângă ea.
‪Exact în acest timp, la ora 19:00,
‪mă sună bunul meu prieten, Pete Davidson.
‪Pete... Da, el.
‪Nu venise la grupul de suport ‪pentru că era plecat.
‪Aflase că sunt la dezintoxicare ‪și își făcea griji.
‪Așa că mă sună.
‪Vă zic ceva despre el!
‪Își schimbă mereu numărul de telefon.
‪Nu știu de ce. E treaba lui.
‪La vreo lună și jumătate primesc un mesaj:
‪„E noul meu număr. Pete.”
‪Și eu zic: „Dovedește cu o poză!”
‪Și îmi trimite o poză așa...
‪Apoi salvez numărul.
‪Pentru o vreme l-am salvat în telefon ‪drept „Pete Davidson”.
‪La un moment dat aveam nouă Pete Davidson ‪în telefon.
‪Prea mulți Pete Davidson.
‪Așa că...
‪am început să-i salvez numărul ‪sub nume de persoane celebre
‪ca să nu mă plictisesc.
‪La un moment dat era salvat în telefon ‪drept „Rodney Dangerfield”.
‪Când am ajuns la dezintoxicare
‪era trecut în telefon „Al Pacino”.
‪Dormeam în pat.
‪Asistenta mă veghea.
‪Telefonul meu era lângă asistentă.
‪Mă sună Pete Davidson.
‪Și mă tot sună.
‪Dar asistenta vede pe telefon...
‪că acest pacient care doarme
‪primește nu unul,
‪nu două,
‪ci cinci apeluri pierdute
‪de la câștigătorul de Oscar,
‪Al Pacino.
‪Deci, ea mă trezește.
‪Nu o învinuiesc.
‪Aș fi fost așa curios.
‪Se trezește... Mă trezesc ‪și ea mă scutură zicând:
‪„Te sună cineva.”
‪Eram atât de amețit, eram...
‪Mă rostogolesc. Eram așa epuizat. ‪Mă uit la telefon.
‪Am văzut că scrie: „Apel de la Al Pacino.”
‪Știu că asta înseamnă ‪„Apel de la Pete Davidson.”
‪Dar nu îi explic asistentei ‪acest cod complex.
‪Doar răspund în fața ei.
‪Și zic: „Alo?”
‪„Frate.
‪Nu sunt prea bine.
‪Da, nimeni nu te va învinovăți.”
‪Acum...
‪Am spus ultima parte ‪pentru că unii oameni au sugerat
‪că am consumat droguri împreună
‪fiindcă el are tatuaje...
‪iar eu n-am.
‪Sigur facem vrăji.
‪Nu am luat droguri cu Pete.
‪Mereu mi-a susținut ‪foarte mult sobrietatea.
‪Deci asta e conversația cu Pete.
‪Dar conversația despre care asistenta ‪crede că are loc...
‪Mă încântă și astăzi.
‪„Alo...”
‪„Johnny!
‪Sunt Al.
‪Băiețelul meu.
‪Am auzit că ești la reabilitare.
‪Ce faci, frate?”
‪„Frate.
‪Nu sunt prea bine.”
‪„Micul meu pistruiat.
‪Te-am sunat de cinci ori...
‪Cred că eu voi fi acuzat de asta.
‪Da, devin suspicios
‪că atunci când publicul american aude ‪despre recidiva lui John Mulaney,
‪va numi logic
‪și imediat doar un singur vinovat.
‪Și acela sunt eu!
‪Al Pacino,
‪câștigătorul Oscarului
‪de șaptezeci și nouă de ani!
‪Pacino din italiană.
‪„Pa”, adică tati
‪și „chino”, adică pantaloni kaki.
‪Vor da vina pe Tati Pantaloni Kaki.
‪Conexiunea a fost compromisă.”
‪Am fost la dezintoxicare două luni, ‪din 18 decembrie până pe 20 februarie.
‪Eram acolo pe 6 ianuarie ‪în timpul insurecției.
‪Nu s-ar fi întâmplat pe tura mea.
‪Fiindcă m-aș fi asigurat.
‪M-aș fi asigurat că nu se întâmplă.
‪A fost vreo insurecție ‪înainte să merg la dezintoxicare?
‪Nu.
‪A mai fost vreuna de când am ieșit?
‪Nu.
‪N-ar îndrăzni.
‪Ei știu că Baby J s-a întors pe străzi.
‪Cât timp am fost la dezintoxicare, ‪a fost totul închis pentru COVID.
‪Deci, nu puteam să părăsim clădirea.
‪Dar am auzit că în unele locuri ‪te duc în excursie.
‪Unde am fost eu, în vremurile bune
‪mergi la o fermă și cunoști un cal.
‪Se practică. ‪Se numește terapie cu cabaline.
‪Sună foarte frumos, dar cât de rău ‪îți pare pentru acel cal?
‪Se naște crezând: „Într-o zi ‪voi câștiga Kentucky Derby.”
‪Și toată viața are parte de dependenți
‪care zic: „Bine.
‪În regulă.
‪Să-ți mângâi piciorul tău puternic ‪îmi dă încredere.
‪Dacă pot să-ți ridic copita, ‪sunt gata să am propriul apartament.”
‪Când am ajuns prima dată la dezintoxicare, ‪una dintre cele mai mari temeri
‪era că toată lumea o să mă recunoască.
‪Treptat,
‪o nouă teamă a apărut.
‪Nu exagerez ca să fiu amuzant.
‪Absolut nimeni...
‪Nimeni nu știa cine sunt.
‪Și mă înnebunea.
‪Să nu repetați asta.
‪Scria în ziar
‪că eram în dezintoxicare ‪și l-am pus la vedere.
‪Mi-am zis: „Doamne, a venit ziarul.
‪Veniți, dependenților. Doamne!
‪Haideți... Oare ce scrie în el?”
‪Înainte să realizez ‪că nimeni nu știa cine sunt,
‪eram în grupul de primire.
‪De la dezintoxicare am ajuns în salon
‪unde urma să stau câteva luni.
‪Acolo, era un grup de primire.
‪Și, înainte să intru în grup, mi-am spus:
‪„Fii modest.”
‪Așa că intru și mă așez
‪și spun: „Bună, sunt John M.”
‪Toți se holbează și mă întreb: ‪„De ce nu aplaudă?”
‪Și acest tip, Lenny, cu care mai târziu ‪m-am împrietenit,
‪spune: „Cu ce te ocupi?”
‪Ceilalți tipi zic: „Cu ce te ocupi?”
‪Iar eu zic...
‪Și eu spun: ‪„Sunt un comediant de stand-up.”
‪Și Lenny spune: „Cu asta te ocupi?”
‪„Da, întreabă-ți fiica.
‪Sau fiul, dacă nu e atlet.”
‪Întrebați doar anumiți fii.
‪Am avut probleme în a doua săptămână.
‪Am comandat de la Restaurantul ‪Outback cu Postmates.
‪Orașul din Pennsylvania
‪avea două atracții.
‪Un Outback și clinica de dezintoxicare.
‪Dar când am comandat Outback, ‪m-am gândit că livratorul
‪nu știe ce e dezintoxicarea.
‪Așa că i-am dat adresa de dezintoxicare ‪de parcă ar fi fost casa mea.
‪Și la instrucțiuni speciale,
‪am scris: „Nu te opri la clădirea mare.
‪Mergi până la căminul din cărămidă ‪și vei vedea afară un tip de 38 de ani,
‪îmbrăcat într-un halat, ‪foarte entuziasmat.”
‪Sosește mâncarea, dar e confiscată ‪de personalul de serviciu.
‪Mă cheamă în birou
‪și zice: „Asta e aiurea. E grav.”
‪Eu zic: „E doar Outback”.
‪El spune: „Dacă e Outback fără mâncare?”
‪Eu zic: „Ce înseamnă asta?”
‪El zice: „Acum ai comandat Outback ‪și e doar mâncare,
‪și am râs și am lăsat asta să treacă.”
‪„Dar dacă ai lăsat un bacșiș generos
‪și când mai comanzi zici: ‪Vă amintiți de mine?
‪V-am lăsat un bacșiș generos.
‪Vă dau un bacșiș și mai mare ‪dacă-mi aduceți niște droguri.”
‪Am spus: „Doamne, e o idee fantastică!”
‪Am muncit la dezintoxicare.
‪Am făcut ce mi-au spus consilierii.
‪Când am ajuns prima dată acolo, ‪consilierul m-a pus
‪să scriu o autobiografie despre consumul ‪și abuzul de substanțe.
‪Am zis: „Cum adică?”
‪A zis: „Scrie toate momentele mari ‪din viață când iei droguri și alcool.”
‪Zic: „Adică recent sau de la șase ani?”
‪Zice: „Atunci ai început să bei?”
‪Am zis: „Da.” Și mi-a mai dat hârtie.
‪Am gustat alcool la șase ani.
‪Nu eram într-un bar bând un cocktail.
‪Am gustat bere și vin.
‪Tata ne-a zis când eram mici:
‪„Avem o abordare europeană față de alcool ‪în această casă.”
‪Era singurul lucru spre care am avut ‪o abordare europeană.
‪În rest, am avut o abordare ‪din Vestul Mijlociu.
‪Inclusiv Europa. ‪Ziceam: „Nu mergem acolo.”
‪Până la 13 ani, ‪mă îmbătam în fiecare weekend.
‪Eu și prietenii mei ‪ieșeam pe străzile din Chicago,
‪pe Lincoln Avenue,
‪și stăteam în fața magazinelor de băuturi
‪și încercam să-i facem pe adulți ‪să ne ia alcool.
‪A fost mereu un proces foarte dramatic,
‪aveam 13 ani și arătam de nouă.
‪Arătam ca săracii lui Charles Dickens.
‪Ziceam: „Domnule, vă rog.”
‪Uneori încercau să-mi dea bani,
‪eu ziceam: „Nu, eu îți dau bani.
‪Și îmi cumperi bere din acest magazin, ‪unde casierul urmărește
‪tot schimbul prin vitrină.”
‪În clasa a opta, le-am spus prietenilor:
‪„Ar trebui să cerem ‪cuplurilor la întâlniri,
‪fiindcă tipul va dori să cumpere ‪bere pentru noi
‪ca să dea bine în fața fetei.”
‪Nu am înțeles dinamica ‪primei întâlniri la adulți.
‪Și când o duce acasă ea ar zice:
‪„Știi,
‪nu eram sigură legat de tine
‪la începutul serii, dar...
‪când te-am văzut cumpărând berea
‪folosind mărunt
‪și acea sticlă de vin pentru acel copil,
‪m-am gândit că nu ești de lăsat.”
‪Am început să mă droghez la 14 ani
‪cu cei mai buni prieteni ai mei, ‪John și John.
‪Nu mă refer la mine. Sunt alte persoane.
‪Amândoi se numeau John.
‪Erau John O'Brien, John McNulty și eu.
‪Mă numesc John Mulaney.
‪Și, dacă nu știați, probabil erați ‪la dezintoxicare cu mine.
‪Odată...
‪Odată, când aveam 16 ani, ‪John, John și cu mine
‪eram într-o parcare noaptea ‪și fumam un joint.
‪Ne drogam. Și o mașină de poliție ‪a oprit din senin...
‪Am zis: „Fir-ar!” Am aruncat joint-ul ‪în canalizare
‪și am scăpat de iarbă.
‪Dar tot ne-au chemat
‪și ne-au percheziționat.
‪„Mâinile pe capotă.”
‪Ne aliniem toți trei și punem mâinile ‪pe mașina de patrulare.
‪Ofițerul se apropie mai întâi ‪de John O'Brien
‪și îl percheziționează.
‪Și zice: „Cum te numești?”
‪Și el zice: „John.”
‪Apoi se duce la John McNulty.
‪Începe să-l percheziționeze.
‪Întreabă: „Cum te cheamă?”
‪El zice: „John.”
‪Apoi a ajuns la mine.
‪Înainte să mă percheziționeze,
‪s-a aplecat și mi-a șoptit:
‪„Ar fi bine să nu te cheme tot John.”
‪„Mi se zice Baby J pe străzile astea.”
‪La dezintoxicare stai cu consilierul
‪și te uiți prin telefon.
‪Și, de multe ori, te pune ‪să ștergi și să blochezi
‪traficanți de droguri sau numere ‪cu influențe rele.
‪În unele cazuri, cauți acei oameni întâi
‪și le spui: „O să-ți șterg ‪numărul și te blochez.”
‪Ca să nu te caute mai târziu.
‪Se numește despărțirea de distribuitor.
‪Am făcut asta într-o zi cu consilierul,
‪ne-am uitat prin telefon.
‪Întâi l-am căutat ‪pe dealerul principal, Arvin.
‪I-am dat un mesaj și i-am zis:
‪„Hei, te șterg și te blochez.
‪Nu mai cumpăr droguri de la tine.
‪Sunt curat acum.”
‪Apoi n-am știut cum să închei mesajul.
‪Și spun: „Dar mulțumesc pentru...
‪mulți ani de profesionalism inspirat
‪și multele nopți care au devenit zile.”
‪Am trimis mesajul.
‪Înainte să-l pot șterge și bloca, ‪Arvin răspunde.
‪Spune: „Sunt tare mândru de tine ‪că ești curat.”
‪Apoi scrie:
‪„Știi, am cumpărat droguri ‪ca să ți le vând
‪fiindcă îmi făceam griji pentru tine
‪și nu voiam să iei lucruri mai rele ‪de pe stradă.”
‪Știu.
‪Și eu mă despart de tipul ăsta?
‪Deci nu pot să-l șterg acum. Îi răspund.
‪Zic: „Ce om drăguț!”
‪„Ai cumpărat droguri ‪doar ca să mi le vinzi?”
‪El zice: „Da.”
‪Eu spun: „Ai vândut droguri altor oameni?”
‪El spune: „Nu.”
‪Apoi spun: „Hei, e un moment ciudat ‪să întreb,
‪dar ești traficant de droguri?”
‪El spune: „Nu, sunt pictor. ‪Am vorbit despre asta.”
‪Oameni din Boston, până în ziua de azi,
‪habar n-am de unde îl știu.
‪Și îi scriu iar.
‪Și zic:
‪„Cum se face că...
‪îmi vinzi droguri?”
‪Și îmi răspunde:
‪„Nu știu. Ai tot cerut.”
‪Îmi place povestea asta
‪pentru că sunt multe povești ‪despre traficanții de droguri
‪care au transformat oameni nevinovați ‪în dependenți.
‪Sunt primul dependent de droguri
‪care a transformat un om nevinovat
‪într-un traficant de droguri.
‪Și asta e promisiunea lui J.
‪La dezintoxicare, făceam terapie de grup.
‪Și împărtășeam povești
‪despre cele mai disperate lucruri ‪făcute pentru a lua droguri.
‪Și o să vă povestesc unul acum.
‪Deci puțin context pentru poveste.
‪În ianuarie 2020,
‪eram foarte dependent de cocaină.
‪Am vrut să mă opresc.
‪În loc să vorbesc ‪cu un consilier în problema drogurilor,
‪sau cu orice tip de consilier
‪sau cu un terapeut sau cu un medic ‪sau cu oricine din viața mea,
‪îmi sun contabilul.
‪Și zic: „Sunt dependent de cocaină.
‪Trebuie să nu-mi mai dai bani.
‪Nu-mi da bani în numerar.”
‪El zice: „Nu pentru asta m-am angajat.”
‪Zic: „Îmi dai bani doar dacă ‪îți dau e-mail și ție și doctorului.
‪Asta e noua regulă.”
‪Am închis telefonul.
‪Mă enervez instant de regulă.
‪Gândesc: „Sunt banii mei.
‪Nenorocitul vrea să-i scriu ‪și lui și doctorului?”
‪Și în loc să iau telefonul ‪și să-l sun înapoi
‪și să-i zic: „Asta nu mai e o regulă.”
‪Și aș putea pentru că sunt adult,
‪iar el e angajatul meu.
‪În schimb, îmi petrec ‪următoarele șase luni
‪găsind metode elaborate
‪de a mă fura singur.
‪În august 2020, eram foarte dependent.
‪Doream cu disperare cocaină.
‪Și mi-am dat seama că mai am un card ‪de credit care funcționează.
‪Și am decis că voi cumpăra un ceas Rolex
‪cu cardul de credit
‪și să-l amanetez pentru numerar
‪cinci minute mai târziu.
‪Mă pricep la citit grupurile.
‪Sunteți foarte impresionați de acest plan.
‪Deci, într-o zi de august din 2020,
‪când afară sunt 100 de grade Fahrenheit,
‪intru în magazinul Rolex de pe Madison ‪Avenue din Manhattan.
‪Intru.
‪Toți tipii poartă costume.
‪Și zic: „Ceasuri... Elveția...”
‪Se mișcă ca roboții.
‪Și eu intru.
‪Port blugi foarte lejeri, ‪legați de două ori la gleznă,
‪adidași Reebok albi, șosete albe, ‪un tricou alb foarte lung,
‪șapcă de baseball albă.
‪Mestec gumă Nicorette.
‪Am un rucsac JanSport ‪ridicat cât se poate de sus.
‪Am 38 de ani.
‪Intru în magazin
‪și mă apropii de prima vitrină ‪pe care am văzut-o
‪și zic: „Ăla. Bună!
‪Ăla. Îmi place ceasul ăla.
‪Vreau ceasul acela, te rog.”
‪Vânzătorul se întoarce. ‪Are batista pregătită
‪de parcă e magician.
‪Zice:
‪„Văd că te uiți la ceasul din aur roz.
‪Vrei să vezi alte ceasornice?”
‪Eu zic: „Nu, nu sunt interesat ‪de ceasornice.
‪Doar ceasuri. ‪Ăsta e cel pe care îl doresc.
‪L-am căutat.
‪Știu totul despre el. ‪Dă-mi ceasul, te rog.”
‪Deschide vitrina, scoate ceasul.
‪Stă pe propriul pat de piele întoarsă.
‪El spune: „Să-l probăm ‪la încheietura mâinii tale?”
‪Zic: „N-am timp. Nu e nevoie.
‪Nu e pentru mine.
‪E un cadou pentru frate și îi cunosc ‪încheietura mâinii.
‪Când ai frații, știi...
‪I-am văzut încheieturile,
‪așa că știu că va fi perfect.”
‪El spune: „Un cadou pentru fratele tău.
‪Și, spune-mi, ‪ce inele poartă fratele tău?”
‪Și eu... „Poftim?”
‪E un fel de ghicitoare?
‪Este inițierea într-o societate ‪de albi de la Yale?
‪Cum adică. „Ce inele poartă fratele meu?”
‪El spune: „Păi...
‪Dacă fratele tău poartă inele ‪de aur galben sau alb,
‪s-ar putea să nu vrei un ceas din aur roz.
‪După cum probabil știi, ‪metalele nu se amestecă.”
‪Zic: „Sunt insultat ‪fiindcă crezi că s-ar putea să știu.
‪Știu asta, ‪precum și toate celelalte lucruri.
‪Nu aș amesteca...
‪N-aș pune o doză de aluminiu ‪lângă un ceainic.
‪Nu aș pune o trompetă pe un calorifer.
‪Zi-mi că sunt de modă veche, ‪dar cred în segregarea strictă.
‪M-ai auzit. ‪Segregarea metalelor în locuință.
‪În al doilea rând, fratele meu ‪nu are inele și nu va avea.
‪Nu va avea. Fratele meu nu are degete.
‪Are un ciot.
‪Are un ciot de mână.
‪Pentru asta este ceasul. Nu înțelegi?
‪Ceasul va împodobi ciotul, ‪iar când se uită în jos
‪la acest lucru urât, ‪va vedea ceasul frumos.
‪Și se va gândi doar la generozitatea ‪frățiorului lui
‪și nu la oribilul accident cu Vitamix ‪care i-a luat degetele.
‪Vinde-mi ceasul, te rog.”
‪El scoate o cutie Rolex verde ‪și o deschide, pune ceasul înăuntru.
‪În cutie este un mic cartonaș.
‪Scoate un stilou și scrie pe cartonaș,
‪cam mult.
‪Mă gândesc: ‪„Iisuse, îi scrie o scrisoare ceasului?”
‪Știe că o să-l amanetez,
‪scrisoarea e pentru proveniență.
‪Toți din magazin știu ‪că voi amaneta ceasul.
‪Cred că sunt un gunoi, dar nu sunt. ‪Sunt Dumnezeu.
‪Asta îmi trece prin cap.
‪El scoate o panglică și zic: ‪„Nu. Fără ambalaj cadou”.
‪El spune: „Credeam că ai spus ‪că este un cadou.”
‪Zic: „Nu. Dar eu și fratele meu ‪nu suntem așa.
‪Nu suntem simandicoși. ‪Trec pe la el pe acasă.
‪O să arunc ceasul în aer.
‪O să-l prindă pe ciot.
‪Nu mă duc cu o panglică mare și elaborată.
‪Și cum ar putea să dezlege asta? ‪Am avut încredere în tine.
‪Ți-am spus despre starea lui ‪și acum îmi dai toate astea...
‪Ce să-i facă? S-o desfacă cu dinții?
‪Vinde-mi ceasul. E pentru cocaină.”
‪Îmi ia cardul de credit. Îl folosește.
‪Îmi dă cardul înapoi. ‪Scoate o sacoșă de cumpărături Rolex.
‪Îmi învârt imediat rucsacul JanSport, ‪deschid fermoarul.
‪Și zic: „Nu e nevoie.”
‪Îmi pune cutia de ceas în rucsac.
‪Închid fermoarul. Înainte să ies ‪pe ușa magazinului,
‪îmi scot telefonul și caut:
‪«Unde să vând ceas acum în New York.»
‪Apare un loc numit «Vând ceasul ‪chiar acum NYC.»
‪Mă gândeam că mă înțelege cineva ‪în sfârșit.
‪Sun la ei și zic:
‪„Bună ziua. Da, am un ceas Rolex ‪de vândut. Pot să vin astăzi?”
‪Tipul spune: „Da. La ce oră vrei să vii?”
‪Zic: „Sunt la două minute distanță ‪și alerg spre magazin.
‪Ajung într-un minut.”
‪Spune: „Bine, sunt peste drum iau masa.
‪Voi începe și eu să alerg.”
‪Așa că acum alergăm amândoi pe strada 47.
‪Rucsacul meu se bălăngănea
‪ca sânii mari ai unei bătrâne
‪care sare în sus și în jos ‪la Prețul Corect.
‪Ajungem. E deasupra unui magazin mare ‪de diamante,
‪dar are biroul la etaj, mergem acolo.
‪Intru prin două uși antiglonț.
‪Ați văzut ‪Diamante neșlefuite.
‪Intrăm în biroul lui și ne așezăm ‪și trebuie să-mi schimb comportamentul.
‪Da, am fost frenetic toată dimineața,
‪dar acum vând ceasul.
‪Nu trebuie să par disperat.
‪Trebuie să obțin prețul corect.
‪Deci, trebuie să par relaxat.
‪Așa că îmi scot încet rucsacul,
‪dezvăluind un contur perfect ‪de transpirație pe bretele și pe spate.
‪Îmi oferă apă, pe care o refuz imediat.
‪În ciuda faptului ‪că mi se lipesc buzele de dinți.
‪Spun: „Bună. Am un ceas frumos de vânzare.
‪Nu mă grăbesc să-l vând.
‪Îl am de mulți ani.
‪Nu l-am purtat niciodată, ‪așa că e în stare perfectă.”
‪El zice: „Ai ceasul de mulți ani?”
‪Eu zic: „Corect”.
‪Spune: „De ce nu-l porți?”
‪I-am spus: „Mi-ar plăcea să port ceasul.
‪Dar vezi, port inele...
‪de aur galben și aur alb.
‪Și așa cum știm amândoi...
‪metalele nu se amestecă.”
‪Tipul deschide cutia de ceas Rolex, ‪se uită înăuntru, se uită la cardul
‪pe care tipul a scris cu stiloul.
‪Se uită la card. Se uită la mine. ‪Se uită la card.
‪Spune: „Ai ceasul de mulți ani?”
‪Zic: „Aha.”
‪Zice: „Are data de azi.”
‪Și am spus: „Așa e”.
‪Și m-am uitat la el...
‪cu tot farmecul și carisma rămase ‪în corpul meu plin de droguri,
‪sperând să pot învinge logica
‪încât ambele lucruri ‪să fie adevărate simultan.
‪Am acest ceas de mulți ani.
‪Și aia e data de azi.
‪În acest moment, își dă seama ‪că are avantajul în negociere.
‪Am cumpărat ceasul cu 12.000 de dolari.
‪Înainte să săriți,
‪rețineți, ceasurile se depreciază...
‪la ieșirea din magazin.
‪Am luat ceasul cu 12.000 de dolari.
‪El spune: „5.000 de dolari.” Eu zic: „Nu.”
‪El zice: „6.000 de dolari.” Zic: „Da.”
‪Simt că mă judecați.
‪Credeți că sunt prost.
‪Să vă întreb asta.
‪Spuneți-mi o altă metodă
‪de a face 6.000 de dolari
‪în cinci minute...
‪cheltuind doar... 12.000 de dolari?
‪Și...
‪pe măsură ce înțelegeți ‪cât de dezastruoasă,
‪risipitoare și de neplăcută ‪e acea poveste,
‪amintiți-vă
‪că e o poveste pe care v-o spun.
‪E ciudat să fii în recuperare.
‪Era ciudat să fiu dependent, ‪dar măcar eram drogat.
‪E ciudat uneori. Îmi este bine.
‪Dar când sunt singur, rămân cu cel ‪care a încercat să mă omoare.
‪Uneori trec pe lângă o oglindă și zic: ‪„Iar tipul ăsta. Isuse!”
‪Este un sentiment înfiorător uneori.
‪Dar e și plăcut.
‪Îmi dă un tip ciudat de încredere uneori.
‪Uite, îmi păsa ce credeau toți despre mine
‪mult. Doar de asta îmi păsa.
‪Îmi păsa doar ce cred alții despre mine.
‪Și nu-mi mai pasă.
‪Și nu-mi mai pasă fiindcă ‪pot spune sincer, ce-mi poate face cineva
‪mai rău decât ceea ce ‪mi-aș face eu singur?
‪Îl veți anula pe John Mulaney?
‪Eu îl voi ucide.
‪Aproape am făcut-o.
‪Am fost într-un muzeu din Detroit ‪cu fiul meu.
‪Îl împingeam în cărucior printr-o încăpere
‪unde au picturi murale Diego Rivera.
‪Și îi explicam fiului meu, Malcolm, ‪care avea vreo nouă luni atunci,
‪că Diego Rivera era genial, dar comunist.
‪Iar Malcolm arunca săruturi ‪obiectelor neînsuflețite
‪și își încrucișa ochii ‪în timp ce umplea scutecul.
‪Nu mai ieșisem cu el și nu l-am ‪mai schimbat în public până atunci.
‪Așa că m-am dus la ghidul muzeului ‪și i-am spus:
‪„Unde pot să-mi schimb copilul?”
‪Și ea spune: „La toaleta bărbaților.”
‪Zic: „Bine.” ‪Și îl duc la toaleta bărbaților.
‪Și intru acolo și mă uit la perete.
‪„Bună, vechi prieten.”
‪Viața mea este mult mai bună.
‪Dar, simt că am nevoie să-mi reamintesc...
‪Mulțumesc mult!
‪... de cât de rele erau lucrurile
‪și din fericire, am asta.
‪Acesta e un interviu ‪pe care l-am acordat revistei ‪GQ
‪și de care nu-mi amintesc că l-am dat.
‪Ați avut vreo conversație drogați ‪și să nu vă amintiți a doua zi?
‪A fost un interviu foarte lung?
‪Am dat acest interviu ‪pe 15 decembrie, 2020.
‪Intervenția a fost pe 18 decembrie.
‪Deci e rău că a fost înainte.
‪Cred că m-a sunat un reporter și mi-a zis:
‪„Aș vrea să-ți iau un interviu.” ‪Și luasem multă cocaină.
‪Nu știu dacă știți cum acționează cocaina,
‪dar e o veste grozavă.
‪Vă împărtășesc câteva momente ‪din acest interviu
‪de care nu-mi amintesc.
‪Introducerea spune:
‪„GQ‪ a apelat comediantul ‪pentru o conversație amplă.”
‪Prima întrebare. ‪„GQ:‪ Ce faci azi?”
‪Mulaney: Am trecut pe lângă ‪ceea ce se presupune
‪că e cea mai bântuită clădire ‪din New York.”
‪„GQ:‪ Vai!”
‪„Unde se află?”
‪„Mulaney: E un magazin de aspiratoare,
‪e pe strada 14 între 5 și 6, ‪iar pe vremuri era o pensiune.
‪Vai de mine! ‪Aparent incredibil de bântuită.
‪Și vreau să zic, în stilul ‪Poltergeist.”
‪„GQ:‪ Bine.
‪Ți s-a făcut frig ‪sau ai un presentiment negativ?”
‪„Mulaney: Nu-mi mai dă ‪un presentiment rău.
‪Când am trecut prima dată pe lângă ea, ‪am știut ce era.
‪Poate am mimat presentimentul rău.”
‪Ce?
‪Oare ce vrea să spună?
‪Apropo, au redactori. M-ar fi putut ajuta.
‪„Când am trecut prima dată pe lângă ea, ‪am știut ce era.
‪Poate am mimat presentimentul rău.”
‪Deși am trecut pe lângă o casă ‪bântuită din Los Angeles,
‪nu știam că e bântuită.
‪Mă gândeam doar: Ce-i cu casa asta?
‪Și apoi, mi-am zis, nu, ‪nu-mi place casa asta.
‪O să plec de aici cu câinele meu.
‪Și apoi am aflat că se numea ‪casa crimelor din Los Feliz.
‪Apoi am aflat că are un trecut groaznic.
‪Da, a fost singura dată când am avut
‪un sentiment neplăcut legat de spirite ‪și fantome, din senin,
‪și apoi s-a dovedit corect.”
‪Nu.
‪Nu a fost pusă altă întrebare atunci.
‪Încă răspundeam la întrebarea:
‪„Ce ai făcut azi?”
‪și îmi place ‪că am folosit cuvântul „spirite”.
‪Când apuci să spui asta?
‪Următoarea întrebare, ‪„GQ:
‪Să vorbim despre cum a fost anul ‪din punct de vedere creativ.
‪Anul trecut în această perioadă,
‪terminai ‪The Sack Lunch Bunch,
‪unul dintre cele mai mari riscuri creative ‪și a dat roade.
‪Cum a fost influențat procesul tău creativ ‪de anul acesta?”
‪„Mulaney: Dacă ai auzit lingura căzând,
‪e fiindcă mănânc un castron de cereale.”
‪Fenomenal.
‪Un răspuns fenomenal...
‪la orice întrebare din viață.
‪Numește și identifică mereu ‪fiecare sunet din cameră.
‪Nu pare deloc paranoic.
‪Întrebarea următoare.
‪„Revista ‪GQ:‪ Privindu-te la ‪Noaptea târziu ‪cu Seth Meyers‪ m-a făcut să mă întreb,
‪îți dorești propria emisiune?”
‪„Mulaney: Bine. Deci...
‪Odată am avut două idei de talk show.”
‪Pauză și să apreciem propoziția o clipă.
‪„Odată am avut două idei de talk show.”
‪„Și prin idei, adică m-am gândit la ele ‪în intimitatea camerei mele.
‪O idee ar fi să intervievez oameni ‪care fac orice mă interesează.”
‪Și nu pe teren ca să îi privesc ‪cum își fac treaba.
‪Nu, pe un platou de talk-show.
‪Și ar veni acolo. Cu o trupă ‪și așa mai departe.
‪Bine, să facem pauză.
‪Să recapitulăm.
‪„Odată am avut două idei de talk show.
‪Și prima dintre ele este un talk show.
‪„Cealaltă idee era ‪să fac un spectacol cu vârstnici.
‪Ceea ce, evident, nu aș face acum ‪din cauza riscurilor.
‪M-am gândit că ar fi grozav ‪să vorbesc cu bătrânii,
‪mai ales dacă le-ar plăcea
‪să vorbească despre sfârșitul vieții.”
‪Întrebarea următoare.
‪„GQ:‪ Vorbind de televiziune,
‪ai avut acel serial care nu s-a realizat, ‪dar cu mult timp în urmă.
‪Ne aflăm într-o eră în care rețelele ‪și serviciile de streaming
‪oferă creatorilor aparent mai mult spațiu ‪pentru a face emisiunile dorite.
‪Având în vedere asta, ai încerca din nou?”
‪„Mulaney: Adică un serial ‪cu mai multe camere, cu audiență live
‪așa cum am făcut-o eu?”
‪„GQ:‪ Nu.
‪Nu neapărat.”
‪„Mulaney: Aș face exact același spectacol ‪pe care l-am mai făcut,
‪schimbând doar publicul.”
‪Și așa se încheie.
‪„GQ:‪ Cred că am stabilit ‪în această conversație
‪este sunt multe idei diferite în capul tău
‪care ar trebui puse în practică.”
‪„Mulaney: Dacă asta înțeleg oamenii ‪din asta, aș fi încântat.”
‪„GQ:‪ Bine.
‪O să te las să pleci.
‪Nu vreau să te țin departe de cereale.”
‪„Mulaney: Despre ce vorbești?
‪Au dispărut de mult.”
‪Noapte bună, Boston. Mulțumesc mult!
‪MULȚUMESC
‪MI-AȚI SALVAT VIAȚA
‪Subtitrarea: ‪Mariana Mazilu, Dan Anescu