Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Що ти зробив?
Що з оком Малабара?
- Я не бачив. - Бачив!
Я голосую за сильне покарання.
- А інші? - Ну, таке.
- Таке? - Сильне.
- Дуже сильне. - Таке, бідолаха.
Середнє.
Малабар, що скажеш? Лапу?
Це значить
сильне покарання.
Отримуємо середньо сильне.
Я не бачив.
Чому ти брешеш? Дивися мені в очі.
Поводься як чоловік.
Як не бачив, скажи: "Міралєсе, ти здурів, я не бачив".
А як бачив, так і скажи.
Я не бачив.
Через те, як ти це кажеш, мені хочеться тебе вдарити.
Пам'ятай цитату Монтеня:
"Я більше б'ю по собі брехнею,
а ніж по тому, кому я брешу".
Займи позицію,
- Я не бачив. - ...аби прийняти покарання.
Ага.
Стривай.
Гаразд, вже ідемо. Бувай.
Я дотримаюся слова.
Не хвилюйся, дотримаюся.
Ходімо.
Малабаре, ходімо!
Бувайте!
Поводься добре, малий.
Татусь скоро повернеться.
Дог, не гладь його. Як подряпає, буде боліти.
Франсуа нездужає.
Я змінив його харчування. Твій рецепт не спрацював.
- Ні? - Зовсім.
Підходить до миски, нюхає та...
іде геть.
Коти божевільні.
Що, мій Франсуа?
- Налити ще, бро? - Ага.
Що з тобою? Ти вже видув п'ять пляшок пива.
- Облиш його! - Ні.
Все гаразд!
Так? Налий йому.
- Не підігравай йому! - Налий йому!
Ти маєш бути голосом розуму.
Якщо хоче...
Скільки хочеш, 100 чи 200?
Давай 200.
- Тільки не засни. - Розслабся.
Я хоч колись засинав?
Іноді майже.
Не перегинай.
Не видумуй, будь ласка.
Гаразд, ходімо?
Трясця...
Добрий вечір!
Що вирячився?
Думаєш, вродлива? В чому твоя проблема?
Якого біса ти хочеш? Думаєш, злякаєш мене?
Іди додому до мамки!
Нащо ти зі мною розмовляєш? Котися звідси!
- Хто ти такий? - В тебе дах пробило?
Іди до матусі!
Курво! Пильнуй, що верзеш!
ПЕС ЗІ СМІТТЄЗВАЛИЩА
Давай у машину.
Малабар!
Ходімо на прогулянку з татком!
Не чіпай! Фу!
Ходімо!
- Бувай. - Бувай.
Зачекай.
Ну ж бо.
Малабар!
Сидіти.
Місце.
Як ви, мадам Дюфо?
Вітаю, Антуане!
Як ви? Приготував вам печиво.
Так?
Може, переборщив з мускатним горіхом.
Як добре, дякую.
- Хочеш кави? - Поспішаю, вибачте.
Зайду пізніше. Печиво зберігатеметься днів п'ять.
Я з'їм його раніше.
Чудово. Гарного дня! Ходімо, Малабар.
Малабаре, місце!
Малабаре, до мене!
Ви додзвонилися до Дам'яна. Лишіть повідомлення.
Так, це я. Я внизу.
Якщо ти не мертвий, передзвони. Якщо мертвий...
мої вітання сатані, скажи, я скоро буду.
Бувай.
- Привіт. Куди прямуєш? - В Ле Пуже.
Я там живу. Застрибуй!
Дякую.
Вони впевнено ідуть до перемоги.
Чудове перехоплення.
- Йой... - Бум!
Гаразд, ходімо.
Ні, давай зіграємо ще.
Ми лише тухнемо тут.
Ходімо пройдемося чи що.
Я не хочу.
Як же ти бісиш.
Як щодо компромісу?
Заради мене?
Я іду на компроміс задля тебе.
Будемо витріщатися одне на одного весь день.
Звучить весело.
Проведемо незабутній день, як...
двійко стариганів
у будинку престарілих.
Чекаючи разом на смерть.
Хто там?
Дівчина, яку я підвозив.
Підвозиш дівчат і не розповідаєш?
Ось розповідаю.
Скажи їй хай приходить. Потусуємося.
Ага, напишу їй зараз.
Чудово.
І гол.
Ідеальний удар.
Чітко у ворота.
Якби я був жінкою, ти б...
Ти б подумав...
Уяви моє обличчя, очі, риси,
тіло, тільки з двома гарненькими грудями, ти б...
Ти б міг захотіти жінку, як я?
- Ні. - Чому?
Я тобі допоможу.
Уяви, що я повільно підходжу до тебе.
Давай зіграємо ще.
Повеселімося.
Привіт, Дог.
Твоя кісточка така...
гостра.
Можу піти вище до гомілки?
Можна погладити твоє божественне коліно,
і твої чарівні довгі пальці, як у піаніста.
Я б з радістю пробігся по передпліччю
пальцями, аби спіймати маленьку пташку!
Ні, фу. Ти смердиш, як мертвий пацюк.
Брудна псина. Забирайся від мене!
Твоя срака...
Пердиш ти... Це просто нестерпно.
Нормальні люди так не пердять.
Все село насрало тобі у труси?
Неймовірно!
Ти точно чимось хворий.
Ти ідеш?
Так, не хочу задихнутися. Я не брав кисневий балон!
Привіт, Бернаре!
Як ти?
Добре?
Добре.
Отже...
Що там написано?
Ні, нічого.
Нічого не виграв.
Коли твій день народження, Бернаре?
3 грудня.
- Третього? - Так.
Це Лев, він для липня та серпня.
Спробуй Стрільця, він для грудня.
Але мені подобається Лев.
Сам вирішуй, але краще грати за своїм знаком зодіаку.
Я перемагав з Левом!
Розслабся. Вирішувати тобі.
Це неважливо.
Бувай, Бернаре!
- Привіт. - Як ти?
Ми з Міралєсом ідем гуляти з друзями.
Ходімо, якщо хочеш.
Я б з радістю, та я втомилася
після поїздки. Краще побуду вдома та дуну косячок.
Розслабся.
Не соромся. Ми - нормальні, гарні хлопці.
Веселі.
Сьогодні тусуємося.
Я не соромлюся.
То ходімо.
- Може, наступного разу... - Ну ж бо!
Ти ж не щодня буваєш у Ле Пуже!
В мене ще цілий місяць!
Так, але... Сьогодні не можна пропускати!
Буде дуже цікаво!
Мені треба перевдягнутися.
Навіщо?
Я не піду у піжамі!
Ти все одно краще одягнена, ніж решта.
Це точно.
Тоді, може, підійду.
Ні-ні, ти прийдеш.
Не підводь нас,
або клянуся своїм батьком, що я повернуся за тобою.
Бувайте!
Бувай! Ходімо.
- Маячня! - У моїй карбонарі є вершки.
І в моїй.
І завжди були.
Я кажу про традиційний рецепт.
Ти, до речі, кажеш про зіпсований рецепт.
В моєму лише п'ять простих інгредієнтів.
Оливкова олія, пармезан,
яйце, панчетта та перець. Все.
Не кажи, що з вершками та беконом
вона менш смачна.
Ти клоун!
Хто з нас шеф-кухар?
Хто? Зараз ніхто.
Ти відкриваєш ресторан, тому думаєш,
що можеш казати, хто справжній шеф-кухар?
Ти не шеф-кухар, в тебе є диплом.
- Диплом кухаря. - Шеф-кухар готує.
Станеш шеф-кухарем, коли почнеш готувати.
Зараз ти ніхто.
А ти борзий.
Ти добре знаєш, якщо я не готую, це тому,
що я так вирішив.
Я не хочу
працювати у сільському ресторані.
Без образ чи що...
- У мене амбіції. - Відвали тоді.
А не сери на людей, які намагаються...
Це не пов'язано!
Я не хотів образити.
Я лише замислився. Пако, ти відкриваєш ресторан.
І не працював на кухні.
Хочеш?
І що такого?
- Не куриш? - Ні.
Я не казав, що я шеф-кухар. Я лише відкриваю бізнес.
Я найму шеф-кухаря. Я досліджую ринок,
шукаю місце, ходжу до банків...
Я готую проєкт!
Якщо тобі це цікаво, я не проти,
але якщо ні, тоді забудь.
Ти створюєш бізнес...
Я не роблю це навмання, просто тому, що тут мій дім.
Я думаю, все вдасться.
Що ж.
Я радітиму твоєму успіху.
- Подивимося. - Радітиму.
Я не вписуюся
у середовище, в якому живу.
Дог вписується.
Він підходить для життя у селі.
Я знаю, що як лишуся тут,
в мене з'явиться рак, який я і не помічу.
Моє тіло заговорить
замість мене.
Дог буде тобі чудовим офіціантом.
Дог схожий на офіціанта.
Якби ж він тільки не хотів
смоктати члени солдатів
та бути сторожевим собакою Батьківщини.
Оце амбіції!
Не позаздриш.
Подивимося.
Все одно нам потрібні гроші.
Як не маєш грошей, не маєш дівчини.
Не маєш дівчини...
не маєш проблем.
Не маєш проблем...
не маєш життя. І все.
В мене є Дог,
тому в мене є проблеми і немає життя.
Уявіть!
- Ти образився? - Ні.
Чому мовчиш?
Не хочу. Я слухаю.
Не хочеш розмовляти?
Не хочу.
Але хочеш бути гарним.
Сидиш на лавці,
випромінюєш красу,
приваблюєш жінок, як магніт.
Це тебе не турбує.
Ага, я пішов.
Йдеш?
Що, ти йдеш?
Йдеш?
Так, я втомився.
Що тобі робити вдома?
Хочу спати.
- Чому? - Я втомився.
Ти ж нічого не робив.
І що? Я втомився.
Це ми тебе втомили?
Відвали. Я пішов!
Ну й іди. Невдаха!
Мале курво!
Я теж пішла.
Зрадник.
Іуда.
Бувай!
Давайте і в неї покидаємо камінням!
Це моя сусідка.
Як гарно.
Вона гарно грає, правда?
Раніше давала концерти.
Була відомою якийсь час.
Міралєс якось в неї брав уроки.
Правда?
Десь з пів року, коли приїхав сюди.
То він не звідси?
Ні, він з Гренобля.
Тому в нього цей дивний акцент.
Можливо.
Він завжди такий борзий?
Не знаю.
Це Міралєс.
Я думала, ви знаєте один одного вічність.
Так і є.
З 12 років.
Ми нерозлучні з шостого класу.
Він дуже нагадує мого колишнього.
І це не комплімент.
Подивися.
Що ти бачиш?
Стривай.
Хмару.
Хмару?
І все?
Оце так політ уяви!
Ну ж бо!
Не хочеш зіграти?
Не знаю, вигадай щось краще!
Ось!
Припини!
Ось так!
Привіт.
Ходімо.
Ні, думаю, я лишуся вдома.
Відколи це ти думаєш? Хапай куртку!
Ні. На вулиці холодно.
Тоді давай потусуємося у тебе.
Що таке?
Там Ельза.
Ось що.
- Трахнув її? - Ні.
Навіть не дуркували?
Скритний пес.
Цей хлопець пре на мене, він хоче бійки.
Я не люблю бійки, тому намагаюся розрядити напругу,
а потім з'являються вишибали.
Дрісс підходить позаду, б'є з ноги хлопцю по зубах.
Вишибали хапають мене за хвіст, Дрісс махає руками.
Ми всі б'ємося,
всі починають битися руками та ногами.
Це була величезна бійка. Все пішло через дупу.
- Здуріти. - І все?
Що тобі?
Як завжди, 60.
- Шістдесят? - Ага.
- Ось. - Дякую.
Гарний товар, так?
Не лайно точно.
Чудово.
Бувай!
Сидіти! Місце.
Молодець.
Сидіти!
Привіт, Антуане!
- Як ти? - Потихеньку.
Все гаразд.
Привіт.
Сподобалося печиво?
Так. І особливо мускатний горіх.
З ним більше подобається?
- Привіт, Дам'яне! - Як ви?
Добре, а ти?
Як ти, Малабар? В мене завжди є щось для тебе.
Дивись. Ось.
Дякую! Подякуй.
Гарного дня!
Ходімо, Малабаре. Ну ж бо!
Малабаре.
Ти надушився?
- Ні. - Так, чую парфуми.
Ах ти, пустун.
Ось. Решту лиши.
Яка в тебе найбільша мрія, Ельзо?
Я тебе ледве знаю, чого б я тобі про це казала.
Ми знайомимося, тут нічого такого немає.
Хочеш знати, яка в мене?
Авжеж.
Бути в цій автівці на самоті з тобою.
Бо щастя
існує лише у теперішній миті.
Нащо постійно
шукати щастя деінде, коли воно на відстані витягнутої руки?
Привітай теперішню мить. Прийми її.
Цінуй мить, яку ти ділиш зі мною.
Насолодімося нею!
Ми в автівці, здорові та живі.
Нам добре разом, ми добре ладнаємо.
Хіба?
А що, ні?
Ти кажеш, що я тобі не подобаюся?
Я тобі не симпатичний?
Таке.
Серйозно?
І ти, Дог, таке?
Що таке?
Ти мене любиш?
Я люблю всіх.
Він не приймає любов до мене, тому замість мене ти та Малабар.
Такий сором'язливий.
Бернаре!
Це м'яч татка!
М'яч татка та Малабара.
М'яч Малабара та татка.
Ми ділимося.
Ділитися - це дбати.
Гаразд. Фу. Сидіти.
Хочеш кинути?
Малабар, фу!
Ну ж бо!
Дивися на м'яч!
Принесеш його?
Лови!
Твій пес такий бовдур!
Не знущайся.
Він такий дурний.
- Все, більше ти з ним не граєш. - Він дурний.
Я знаю, ти розумний. Вона просто зла.
Вона компенсує цим свою заплутаність. Вона у смуті.
В неї в голові, мабуть, все сумно та огидно,
але вона вибачається.
Ти образила його. Вибачайся.
Я не вибачатимуся перед собакою.
Тоді, фас!
Ні! Гаразд.
Іди сюди, Малабар. Мої щирі вибачення.
Ти бридкий та дурний.
Відійди від тієї злюки.
Це м'яч Малабара
Це Малабарів м'ячик
Це Малабарів м'яч
Це Малабарів м'ячик
Отже, тобі можна знущатися з нього?
Я його треную, це не те ж саме.
І це мій пес, тому я люблячи.
Це Малабарів м'ячик
Ось.
Це його улюблена пісня.
Музика та текст мої.
Заспіваймо.
Я почну
як соло,
а ви вступайте хором.
Гаразд?
Твій друг божевільний.
"Найменше божевілля походить з непомітної мудрості".
Монтень.
А ви ті ще голубки!
Якби ти знала всі брудні трюки,
які я витворяв над ним у селі,
ти б здивувалася, з ким ти зв'язалася.
Сюди!
Заходь.
Сюди!
Сюди.
Що ти робиш?
Чекаю, доки підсохне.
Цей синій колір гарний.
Він пом'якшує.
Ти багато зробила.
Знімаю капелюха.
Зводив Дога та Малабара на прогулянку. Йому було так весело.
- Догу? - Ні, Малабару.
Дог ще не бігає за тенісним м'ячем, на жаль.
Повеселився, так?
Повеселився з татусем та дядьком Догом?
Він грався з тенісними м'ячами, розірвав декілька...
просто в тирсу.
Я приготую поїсти.
Може, хочеш щось?
Може, те, що лишилося зі вчора.
Не знаю, вона дивна. Вона на своїй хвилі.
Вона сумна...
Нічого з того, що вона малює...
Я не знаю, чи це через те, що вона не виставляється.
Хоча картини чарівні.
Але вона у циклі, де вона малює,
дивиться порожнім поглядом, як картина сохне,
прибирає її до комори, малює іншу, і все повторюється.
Це триває вже три тижні точно.
Вона не виходить з дому.
Наче вона тікає від чогось.
Вона у цьому стані нерухомості,
і мене це бісить.
Бісить. Я не знаю, що робити.
Вона - моя мати. Я ж не скажу їй:
"Твоє життя - лайно. Вийди вже з хати та зроби щось.
Не дай затягнути себе у депресію".
Я не можу таке сказати матері.
Це не природній порядок...
речей.
Ти мене слухаєш?
Слухаєш?
Що останнє я сказав?
Ти казав про картини.
Отже, я - йолоп, розмовляю сам з собою?
Ну ж бо, посміхнися!
- Дай гляну. - Ні.
- Дай. - Ні, ти її видалиш.
- Покажи! - Припини!
Ти робиш мені боляче. Відпусти!
Гаразд, стривай.
Я покажу.
Тільки не чіпай!
Хвилинку.
Ти дуже вродливий.
Так.
Так, я отримав повідомлення.
Зараз?
Гаразд. Іду.
Ти повинен йти?
Він розізлиться, як не прийду.
Хлопці!
- Як воно? - Привіт!
Джоан спускається.
Чудово.
Як ви, хлопці? Добре?
Я кинув палити за вечір.
Я викурив косяк і сказав: "Це останній".
І все.
Але ти не збираєшся покинути клієнтів?
Я не збираюся стріляти собі у ногу, бро.
Бізнес є бізнес.
Логічно.
Як кажуть американці: "Час - це гроші!"
- Скільки потрібно? - П'ять, будь ласка.
П'ять?
Тримай.
Дякую.
Чудово.
До речі, про Америку. Як твоя подорож до Квебеку?
- Чудово. - Добре, так?
- Чудово. - Неймовірно.
Хіба що холодно.
Це мене відлякує. Холоднеча.
Здуріти. Мінус 30, мінус 40.
Що?
Якось було мінус 40.
Ні, майже.
Гаразд, мінус 38.
Мінус 40.
Це ж пекло, тільки без спеки.
Квебек далеко від Канади?
Ти в курсі...
Ти це просто сказав чи...
Я, мабуть, сплутав...
Ти розумієш рівень тупості того, що ти щойно сказав?
Мабуть, я переплутав з...
Це так само, якби ти сказав:
"Бретань поруч з Францією, чи не так?"
Мені наплювати на Бретань.
Тобі на все наплювати, в тому й проблема.
Він стає все тупішим, нічим не цікавиться,
не має допитливості.
Я цікавлюся.
Чим?
- Не знаю. - Ось.
Сподіваюся, армія хоча б допоможе
трохи розширити твій горизонт, інакше
тобі ще працювати і працювати над собою.
Найгірше те, що він розумний,
але оскільки настільки ледащий,
ця ситуація до трагедії ідіотична, і тому ми маємо...
щасливого ідіота.
- Який навіть не щасливий. - Щасливий.
Ти щасливий?
Кожному своє. Не можна...
Що? Його життя - це жерти, пити та спати.
Не кажи, що кожному своє. А, і віднедавна трахання.
Молодець, Ніко!
Дог, у центр!
Знову!
Давай, давай!
Лошара!
Ну ж бо! В бік!
Він не пасує.
У захисті не було нікого!
А який дизайн буде у вашого ресторану?
Шарлотта цим займається.
Забудь. Не хочу знати.
Вибачте, пане.
У мого друга дві виделки.
Вибачаюся.
Все.
Ось так.
Це ти зробив? Де ти її поклав?
Це магія.
Де вона?
Другий фокус - це подарунок.
Плід праці усіх присутніх за столом,
хто запустив руку у безодню своїх банківських рахунків
та спустошив кишені.
Ось, тримай, брате!
- Ось. - Дякую!
- Я відкрию його. - Давай.
Ти диви.
Будеш гарним як міністр.
Цінник ще висить.
Висить?
Подивиться, скільки ми витратили.
Дог, приміряй!
Ні-ні. Дякую.
Скинулися всі,
окрім однієї людини,
найближчої до тебе.
Але ти не питав!
- Ні? - Ні.
Ми не звинувачуємо її.
Бідолаха.
Ми її не звинувачуємо!
Ти мене виключив.
Промову! Кажи промову!
Ну ж бо! Кілька речень.
- Нізащо! - Давай!
Будь вдячний цим людям.
Вони всі зібралися та дали грошей на твій подарунок,
а ти просто дякуєш? Дай нам щось!
Кілька речень, це не так і багато.
Ельзо, чим ти займаєшся у Ренні?
Я? Ну...
Закінчила магістратуру з порівняльного літературознавства.
- А зараз? - Особливо нічим.
Приїхала сюди, аби зекономити на оренді.
Моїй тітці потрібен хтось, хто поливатиме квіти і таке інше.
Вона мені запропонувала.
А свою квартиру я здаю у суборенду.
Я б хотіла працювати в артхаус-кіно.
Я могла б працювати на касі.
А ще писати статті про кіно чи...
Це смішно?
Ти за касовим апаратом, і ти...
Я б модерувала дебати, допомагала б...
Ага, так.
- Люди таке роблять. - Так.
Я думав, ти б читала лекції та працювала на касі.
- Не лекції, але вела б дебати... - Керувала б.
Так. Я б модерувала дебати, писала...
Могла б дивитися кіно, доки там працюю.
То ти письменниця?
Ні, не зовсім.
Я б хотіла! Але один журнал надрукував два моїх оповідання.
Але я не знаю.
Не знаю, чим хотіла б займатися.
Яких авторів ти досліджувала у порівняльному літературознавстві?
Не думаю, що ти їх знаєш.
То я схожий на дурня, так?
Ні. Просто... Я не думаю, що ти їх знаєш.
Спробуй. Ніколи не знаєш.
Ну, я досліджую:
"Відлуння та віддзеркалення класичної версифікації прози
Германа Гессе".
Розумію. Це про те, як він поетизує свою прозу,
які методи використовує, так?
Так, приблизно.
Я читав ті книги запоєм.
Для мене найвеличніша "Степовий вовк".
Один з п'яти романів,
який побудував мою літературну уяву.
"Нарцис та Златоуст", "Сиддхартха"... Неможливо зупинитися.
А в мене диплом з дизайну інтер'єру.
Ніхто про це не питав, але нехай.
- Не втомився бути злим? - Я не злий.
Це справжня любов.
Вглибині, все це любов.
Дуже глибоко!
Смачного, народе.
З днем народження!
Що?
Я так їм?
Ми замовили вишуканий ресторан, і ось що отримуємо?
Їси, як собака з миски?
Як їдять люди навколо тебе? Як ти?
Свинота.
Ти обжираєшся.
Ти не відчуваєш смаку... Не жери так!
Ти наче вічність не їв. Від тебе всіх знудить!
- Облиш його. - Він має це зрозуміти.
Будь вдячний, що про тебе турбуються.
Через тебе я втратив апетит.
Смакуй, їж повільно, насолоджуйся.
Не вмієш?
- Я пішов попісяю. - Дати б тобі ляпаса.
Може, відчепишся від нього?
Я з тобою розмовляв?
- Я спитала. - Я з тобою розмовляв?
Я розмовляю з тобою.
Без нього тобі нічого сказати.
По-перше, стули писок.
- Міралєс, не треба. - По-друге... Ні.
Ти з ним пробула пару хвилин і зробила йому пару відсосів.
Ти його не знаєш.
- Заспокойся. - Стривай.
Я знаю його 15 років. Я знаю, хто він.
Ти - ні. Я лишу його на два тижні,
повернуся та знайду його мертвим на узбіччі,
тому навіть не починай.
Ці двоє зруйнували мій апетит!
Якщо ми лишимо тебе на два тижні, де знайдемо тебе?
У тебе вдома,
готовим зацідити тобі тарілкою салату у твою тупу мармизу.
На уроках літератури тебе не вчили
не судити книжку за обкладинкою?
Це основи.
Ці двоє зроблені одне для одного!
Ходімо, Малабаре!
Сидіти. Малабар!
Ні, фу! Сидіти!
Що татко сказав?
Що я сказав?
Можна.
Так, я була гарнюнею.
Подивися, як батьки мене вдягали.
Смієшся з мене?
Ти така маленька.
- Яка з них ти? - Це я.
- Виглядаєш переляканою. - Я найкраща. Дивись.
Стривай.
Хто це?
Мій колишній.
Дай гляну.
Ні, я не покажу тобі його.
Покажи.
Припини, не покажу.
Покажи тоді фото своєї колишньої.
В мене їх немає.
Серйозно?
Скільки їй?
Їй 70.
Вона піаністка. Дуже чудова.
Брехло.
Я перериваю?
Ні.
Схоже, що так. Я можу піти.
Ні. Все гаразд.
Розмовляйте. Я не заважатиму.
Можете поскаржитися на мене, якщо закінчилися теми.
Припини, Міралєс.
Якщо хочете, щоб я пішов, просто скажіть.
Якщо знову починаєш, краще іди.
- Починаю? - Так.
Так, Дог?
Твій хлопець каже, що ні.
Забирайся.
Май трохи поваги.
Ти нариваєшся. Чого ти хочеш?
Не підвищуй голос на мене.
Не підвищуй.
І що ти зробиш?
Даси мені ляпаса?
Ідіть нахрін. Я піду, коли схочу, я в себе вдома.
Не кажи мені забиратися.
Я піду, коли схочу.
Трясця...
Тобі нічого сказати?
Гаразд, я теж піду.
Все гаразд?
Де твій друг?
- Я з тобою розмовляю! - А я - ні.
Скажи другу, щоб не попадався мені.
Сам скажи. Я тобі не кур'єр.
Це не він. Він намагався все зупинити.
Посварилися?
Ні. Він дозволяє дівці лізти собі у голову.
Не знаю.
Що?
Він дав дівці залізти. В своє життя.
Він закохався.
Можна і так сказати.
Це чудово, бро. Ти маєш радіти за нього.
Ага, аж підскакую.
Він насолоджується життям.
Це не причина ігнорувати друзів.
Якщо ти закохався, ти не маєш зникати.
Він не ігнорує тебе. В нього є час для неї і для тебе.
Іди сюди. А ти? Як в тебе з дівчатами?
Як справи?
Я вже розповідав. Досить.
Що?
Я хочу...
Що?
Я хочу дівчину, з якою я б створив бульбашку...
Ти не знаєш, чого хочеш!
Кажу, що знаю напевне, якою вона має бути.
Чесна, вірна, вродлива...
Я хочу діамант.
Я не хочу таке сміття, як в нього, яке підбирають на узбіччі.
Ти божевільний. Таких не існує.
- Що? - У всіх дівчатах є погане і хороше.
Я хочу жінку, з якою мене поховають. В обіймах в одній труні.
Я хочу все, або нічого.
Навіжений. Такого не існує.
- Чому? - Ти нічого не знаєш про жінок.
А хочеш знайти жінку, з якою тебе поховають.
Це або нічого. Я не хочу...
Похований з дружиною.
Малабаре!
Давай!
Іди сюди. Фу.
Сидіти, Малабаре.
Що я сказав?
Відео з котиками чи песиками?
Це жорстоко! Я не можу обрати...
Обирай.
Це одне з найсуттєвіших питань, яке визначає особистість
західної людини.
Астерікс чи Тінтін?
Фрейд чи Юнг? "Роллінг Стоунс" чи "Бітлс"?
Смачна?
Так, але без вершків дивно.
Не сподобалося?
Краще було б, якби я збрехала?
Я люблю з вершками. Але так теж непогано.
Наступного разу приготуй ти, щоб тобі точно сподобалося.
Уяви, ти намалювала щось, а тобі кажуть: "Ні, занадто бліде.
Занадто червоне, занадто синє". Сподобалося б?
З ким ти говориш?
Ні з ким. Пусте.
Ти зараз не зі мною, це підозріло.
Припини, це пусте.
Мій хлопець задовбав.
Тобто, колишній.
Пробач. Я сказала, колишній.
В тебе теж бісячий колишній.
Пробач, серйозно!
Я не навмисно!
Піду у душ.
З телефоном?
Він водостійкий.
Ходімо.
- Коли починаєте ремонт? - Сподіваюся, наступного тижня.
Наступного тижня?
Все готове. Шарлотта все намалювала у 3D-програмі.
Дуже гарно.
Дорого робити тут ремонт?
Нормально. Потрібні працівники, але...
Це добре.
Чудово.
Воно більше, ніж здається. Десь до обох стічних труб.
Формою літери "Г".
Зал іде під цими сходами.
Кухня навпроти нас, в глибині.
- Не можу зібрати волосся. - Так, огидно.
Пішов ти.
- Як назвеш ресторан? - "У Пако". Дуже просто.
Я не казав?
Ми все роздрукуємо.
Є що дунути?
Ти без свого хлопця?
Просто скажи, є чи ні.
Увійдіть.
- Вітаю, мадам Дюфо. - Антуане.
- Як ви? - Добре. А ти?
Добре. Зайшов за коробкою з-під печива.
Так. Зараз принесу.
Дякую.
Ось.
- Дякую. - Будь ласка.
А можете...
зіграти мені на піаніно?
- А що зіграти? - Що хочете.
Три дні я працюю
над фіналом "Бурі".
Це отой сучий син.
- Це він? - Він?
Давай наїдемо.
Якого біса ти тут робиш?
Гей.
Це моя жінка. Чекай.
Ти хотів її трахнути? Ось вона.
Знала, що він хотів мене трахнути?
Тобі пощастило, що ти з дівчиною. Я б тебе розчавив.
Гаразд, спокійно.
Вибачся, або я тебе пришию.
Я тебе порішу. Знищу.
Опуцько.
Вилупок!
Сьогодні твій щасливий день!
Не грай крутого.
Котися, ідіоте!
Забирайся! Спробуй не обісратися!
Пробач.
О котрій сьогодні?
Дог, давай розійдемося.
Ось.
Добре, тільки я просив 100 грамів.
- За ідіота мене тримаєш? - Ні.
Нащо тобі більше?
Бо ми з Дріссом смалитимемо разом.
Давай гроші.
Серйозно?
Ага, з Дріссом. То це не для Дога?
Ні.
Брешеш!
Клянуся!
Це для його дівки, яка всюди з ним швендяє.
Ідіть у дупу!
- Ти серйозно? - Ага!
Вісімдесят чотири, зробимо дві.
Навіщо стільки світла?
Дай маленьку.
Привіт, Бернаре!
Як справи?
Добре.
Все гаразд?
Ну що?
Не знаю.
Що написано?
- Ти нічого не виграв. - Трясця.
Нічого.
Казав же. Дивися, це Лев.
Зіграй Стрільцем у грудні.
Казав же тобі.
Я куплю тобі твого першого Стрільця.
Сидіти, Малабаре!
Сиди! Місце!
Ось!
Стрілець!
Тримай.
Купив нам по лотерейці.
І один для Малабара.
Він народився 13 квітня, глянемо.
Гаразд...
Ось.
Що там?
Програв. Шкода.
Трясця.
Пусте.
Остання. Давай глянемо на мою.
Переміг?
Теж програв, здається.
Тримай.
Малабаре, твій останній шанс. Зосередься.
Покажи, як це бути гордим Овеном.
Бернаре, побажай йому успіхів.
- Програв? - Програв!
Гей, ти програв!
Головне, це участь.
Ти не готував вечерю?
Ні.
Що ми їстимемо?
Не знаю.
Ну й добре, не їстиму.
Дякую.
То не їж.
Ви додзвонилися Дам'яну. Лишіть повідомлення.
Сидіти!
Місце!
Пачку легких, будь ласка.
Ось.
Дякую. Гарного вечора.
Олів'є Жиру знайшов наступника в Ельє Ваї.
Саваньє!
Чудова реакція від Доннаруми!
Маркіньйос...
Що ти робиш?
Нічого. Граю.
Ельзи немає?
Ні.
Поговоримо.
Є що сказати?
Що мені казати?
Я не казатиму тобі, що казати, я тебе питаю, чи є що тобі сказати?
Не знаю.
Отже, якщо я нічого не кажу, ти теж нічого не скажеш?
Скажу.
Ні, не скажеш.
Тебе бісить, коли я поруч?
Ні.
А схоже на те.
Тобі подобається зі мною тусуватися?
Так.
Ти не проти тусити з тим,
хто увесь день розмовляє сам з собою?
- Ти не... - Заткнися.
Я кидаюся словами об стіну, яка мовчить.
Ти кажеш мені щось сказати...
Якщо я скажу тобі померти, ти помреш?
Якщо скажу стрибнути з вікна, стрибнеш?
Це через Ельзу?
Ні. Я дуже за тебе радий.
Ти, типу, закохався?
Так.
Ага...
Тоді поясни,
як це можливо
брехати собі до такої міри.
Їй просто насрати на тебе.
Як ти можеш думати,
що вона може закохатися, у такого йолопа, як ти?
Наступного місяця вона буде
вдома зі своїм хлопцем, жити своє ідеальне життя.
Чудово.
А ти лишишся ні з чим, як лошара, яким ти і є.
Ось які справи.
Ти маєш навчитися любити друзів.
Що ти там бубониш?
Думаєш, я тебе не люблю?
Не плутай. Я не твій друг, я твій брат.
Можемо порвати одне одного, та я лишуся братом.
І якщо одна дівчина...
Не кажи про дівчат.
Ти ніколи не був з дівчиною. Не кажи про дівчат.
Ти мені не потрібен.
То йди.
Провалюй.
Якщо я тобі не потрібен.
Все добре, Франсуа.
- Привіт, Дімітрі! - Йоу!
Все гаразд?
Так, все добре.
Йому треба до ветеринара.
- Що сталося? - У Франсуа запор.
Що нового?
Кручуся-верчуся, та все добре.
Скажи, братане.
Ти знаєш того хлопця, що був тут з дівчиною?
Того, якого я попередив.
Дог?
- Так його звати? - Так.
А що?
Не хвилюйся.
- Допомогти тобі? - Ні, все гаразд. Я сам.
Гаразд. Тоді, бувай, бро!
В нього немає роботи, буде офіційно безробітним.
Сидітиме вдома та дрочитиме.
Cоціальна допомога, бро.
Хто це?
Як справи?
Все добре? Як воно?
Ви знаєте Дога?
Що тобі треба від Дога?
Він серйозно?
- Чого ти хочеш? - Чого я хочу?
- Що таке? - Давай свою сумку.
Бери телефон та дзвони Догу.
Або я візьму тебе за хвіст та відмудохаю.
Зрозумів?
- Дзвони. - Гаразд.
Ти, сядь.
- Я? - Я сказав, сядь.
- Дзвониш? - Так.
І що?
Де твій хлопець Дог?
Все гаразд?
Я не заважаю?
Круто. Ні, та...
Я тут з Дріссом, ми хотіли, щоб ти прийшов...
В нас невеличкі проблеми. Підійдеш до фонтану?
Ні, це не зачекає. Будь ласка.
Приходь, клянуся, це дуже важливо, інакше б не дзвонив.
Дякую, ти найкращий.
- Готово? - Він прийде.
Нащо тобі хвіст?
Не знаю. Подобається.
Такий стиль.
Шукаєш себе?
Ні, я... Ні.
Дай мені ніж.
Давай відріжемо цьому блакитному хвіст.
Що думаєш?
- Що думаєш? - Я з радістю.
- Що думаєш? - Заспокойтеся.
Це не єдине, що я можу відрізати.
Його хвіст та жалюгідний член.
Спокійно.
Молися, щоб він прийшов!
Ось він!
Агов, покидьку!
Чекай, де ти?
Де ти?
Дивіться, ось він!
Прикінчи його!
Досить!
Хто тепер курва?
Хто тепер?
Прибий цю смітникову псину!
Прикінчи його!
Давай, Дімітрі!
Відвали від нього!
Хапай ножа, Матьє!
Пішов ти!
Що ти зробиш?
Не вибрикуйся!
Тому я почав смалити.
- Чому? - Аби не бачити снів.
Напередодні смерті батька мені наснилася аварія.
І я сказав собі,
що це був лише сон.
Наступного дня я повернувся та побачив мати у сльозах.
Відразу все зрозумів.
Потім не зміг себе переконати, що це не моя провина.
Мені це наснилося.
Я почав палити, як курва.
Знаєш, Монтень каже:
"Кожен день веде до смерті, останній до неї приходить".
Цим все сказано.
Це Малабарів м'яч
Це Малабарів м'ячик
Привіт, бро. Я дещо знайшов на підлозі та подумав, що треба подзвонити.
Стривай, зараз знайду.
Стривай. А, ось.
І не кажи, що не дивився.
Оскільки ми давно не бачилися, я голосую
за несильне покарання.
А я голосую за дуже сильне!
Отже, це середнє покарання.
Тоді, коли зустрінемося, я відплачу, гівнюк.
Бувай, друже.
Чому ти такий втомлений, ти бісиш!
Пішли в клуб!
Ми тебе кличемо, а ти ніколи не приходиш.
Навіть не відповідаєш. Тобі наплювати.
Кажеш про дівчат, а сам не хочеш ходити до клубів.
Привіт, Бернаре!
Серйозно, якщо можете взяти мене учнем шеф-кухаря...
Як вам все?
Чудово. Дякую.
Дякую.
- Це потрібно негайно. - Я тут один!
Хоча б ці два. Лиши це.
Що це? Третій столик?
- Хвилинку. - Швидше.
Subtitling TITRAFILM