Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
KEVIN HART OCH CHRIS ROCK UPPTRÄDDE TILLSAMMANS I EN NEW YORK-TURNÉ.
UNDER EN VECKA SKREVS HISTORIA.
Det är bra.
Nej, jag…
Det är okej.
På monitorerna… Jag är van vid att se…
Men sak samma.
-Jag gör en skuggrej. -Det är toppen.
Jag såg David…
Jag önskar att jag hade tänkt på det.
Hördu.
-Jag har ett par knep. -Det är genialt.
-Stjäl det. Varsågod. -Det går inte nu.
Nu ser det ut som jag stulit det.
Det kostar inget!
Det är en uppenbar stöld.
-Du har lastbilar och den skiten. -Allt du har är det här.
Jag har…
Jag spenderar pengar, men allt jag behöver är en lampa!
Jag har blivit blåst.
Helvete!
ROCK, HART - SLUTSÅLT VÄLKOMNA TILL BROOKLYN!
-Hur gick samtalet? -Hur samtalet gick?
-Visst ringde du mig? -Ja, jag ringde dig.
Samtalet började med att jag sa:
"Chris, hur är läget? Du förbereder din turné."
Vi visste att vi båda förberedde oss.
Vi förbereder oss,
och jag är smart nog
att alltid kolla vad Kevin gör innan jag inleder en turné.
-Mitt schema. -För Kevin ska inte få tyst på mig.
Glöm det.
Jag ger honom den respekten.
Jay-Z släpper inte en skiva… Han kollar med Drake först.
Ja, han har varit med längre, men…
Han är bara realistisk. Så jag tänker: "Vad gör Kevin?"
Jag sa: "Varför inte samarbeta?"
-Ja. -"Vad sägs om att krossa New York?"
VÄLKOMNA TILL THE GARDEN ROCK, HART - SLUTSÅLT
Det här är en berättelse om två olika resor
på två olika stigar
som ändå sammanstrålar
och möts på toppen.
JONES BEACH THEATER RYMMER 15 000
BARCLAYS CENTER RYMMER 19 000
PRUDENTIAL CENTER RYMMER 19 500
Det här är min favoritbyggnad.
-Tveklöst. -Jag har sett Prince och Beastie Boys här.
-Jag har sett Eddie Murphy. -Fan, såg du Eddie här?
Jag såg Eddie här fyra kvällar i rad.
Det är få komiker som har stått på den scenen.
Det är få som har sålt slut på the Garden.
Det visar att man har lyckats.
Det är en stor grej.
Föreställningarna i New York som vi ska göra…
Veckan i New York är ett event.
Jag minns inte
när två så stora artister samarbetade.
Jag kan bara jämföra det med Bruce Springsteen
och Paul McCartney på samma scen.
Särskilt inom vår kultur är det nåt vi måste ta bort,
för vi tror att det bara kan vara en.
När folk tror att det bara kan vara en
så blir det konstigt, för det blir rivalitet.
"Jag kan inte stötta… " eller "Du är inte… " Det är skumt.
Chris är ganska tystlåten. Han funderar och…
Kevin? Nix.
Hej kompis.
Jag tycker att Kevin är snällare, roligare,
mer oberäknelig.
Chris är mer bitsk, skarpare.
Hur fan ska jag ta mig härifrån?
Jag skulle lätt kunna gå dit utan att nån slängde ett öga.
Men med en kamera bakom mig skulle nån följa mig hem och döda mig.
Förstår du?
Deras energi funkar ihop.
Ingen försökte trumfa den andra.
Det sägs att man inte kan dela på en show. De kunde det.
Läget, Chris?
-C Rock! -Läget?
Var är mitt namn?
Där är ditt namn.
"Big Rock. Little Hart."
Vad klämmigt.
Din advokat Trina sa att du borde inleda min show.
-Va? Sa hon det? -Ja.
-Jag är för stor för att inleda din show. -Du är inte för stor för nåt.
Det kanske stämde för tio år sen,
men nu är du den tredje största Chris och den näst största Rock.
Jag älskar Tony.
-Jäklar! -Nån har skrivit!
Använd de skämten när du inleder min turné.
Grattis.
-Tack. -Vattenmelonsallad.
Varför får den svarta snubben vattenmelonsallad?
Det är världens sämsta skämt,
men jag kunde inte låta bli.
Det är okej.
-Jag kunde inte… -Vattenmelonskämtet var oundvikligt.
Jag kunde inte låta bli.
Vi vet var vi är, vi vet vad vi är,
och vi vet vad det här ögonblicket betyder för oss…
När man tänker på Kings of Comedy…
Skälet till att Kings of Comedy var så bra…
Enligt min åsikt ändrade den definitionen
för vad en komedishow var.
Var och en av dem
var på topp.
När man tänker på The Kings of Comedy
måste man tänka på hur och varför det gjordes.
"Vi ska visa att vi kan göra det här
och att vi alla kan anpassa oss.
så att det inte finns nån rivalitet."
Jag tror att Chris och jag
ville göra vår version av det.
Vi genererade nog näst mest intäkter…
Jag hörde talas om Pollstar, och det var en vit skådespelare.
-Eddie Money, eller? -Ja, troligen Eddie Money.
Nån vit person jag inte kände till.
De mest inkomstbringande turnéerna, men det uppmärksammades inte i media.
Just det.
Så det var bara vår gemenskap som stöttade det och dök upp.
När man kan sälja slut på United Center i Chicago två gånger om
och sen behöva komma tillbaka…
-…två gånger till. -Inom ett par veckor
på grund av publiktrycket.
-"Kom tillbaka." -Ja.
Alla samarbetade,
och om ett skämt inte funkade för mig så kunde jag ge det till dig.
Vi samarbetade, och hur går det afrikanska talesättet?
"Om du ska gå fort, gå ensam. Om du ska gå långt, gå tillsammans."
Vi förkroppsligade det.
Vi visste att det vi gjorde var så synergistiskt
och skulle gynna oss alla, inklusive publiken.
Det kändes som om vi gjorde nåt viktigt.
Varför gör Chris och jag det vi gör? Varför gör jag det här med Chris?
För att du vill låtsas att du inte är arrogant.
Sluta fåna dig.
Du vill låtsas att du inte är arrogant
och visa kärlek till de som kom före dig.
Det handlar om att ge en sann bild
av människor som är framgångsrika, som har lyckats,
-lyckas tillsammans. -Ja.
Nu förstår jag verkligen vad The Kings of Comedy var.
Jag och Chris pratade om det i över en timme häromkvällen.
The Kings of Comedy omdefinierade turnerande.
De gjorde det till ett event,
och de gjorde det till ett sånt skådespel
att folk började efterfråga ståuppkomik på stora arenor.
Kings of Comedy lyckades med det
för att de bestämde sig för att samarbeta.
De kunde ha fortsatt, men deras egon sabbade det.
Deras vänskap är äkta.
När Kev var på väg upp stod han nära min bror.
Så Kev slösade aldrig en chans att ta reda på hur min bror tänkte.
Han frågade ständigt: "Du, hur gjorde du…"
Har ni sett filmklippet med Kobe och Michael?
Mike lutar sig fram, och Kobe går fram och viskar.
Man undrade vad Kobe frågade.
Han sa: "Jag frågade honom hur han gör vändhoppet så snabbt."
Mike sa: "Sätt foten utanför deras fot, så när du snurrar sitter de fast."
Såna små detaljer.
Kev missade alltid chansen att ta reda på såna små detaljer.
Tillsammans med sin galna arbetsmoral
blev han som Kobe.
Jag ser fram emot den här veckan, inte bara på grund av arenan.
Jag ser fram emot att umgås med dig. Det är allt. Kamratskapen…
Att vara ståuppkomiker
-är ett ensamt jobb. -Ja.
Man är inte vän med massor av…
-Red Hot Chili Peppers är mina vänner. -Okej.
-De är fyra! -Ja.
Hajar du? Fyra har en bra show, fyra har en dålig show.
De delar det.
Som ståuppkomiker, även om man har personal,
så står man själv där ute.
Och ja, det är…
Det är bara du oavsett hur det går.
Men nu är det som: "Okej, jag får jobba med Kev."
Ikväll är första kvällen
som jag får välförtjänt vila, för imorgon börjar det. Jones Beach.
Jones Beach, dag ett, Rock, Hart.
På scenen med min polare.
Hallå!
Innan jag ens börjar,
låt mig bara säga en sak.
Jag är okej.
I New York kan det bära eller brista. Det här är hans tuffaste publik.
Här blev han omtyckt från början.
Jag började när jag var 18, 19.
Jag hade några fördelar.
Jag är från New York, så jag behövde inte resa
från en annan stad.
Jag tog bara ett tåg från Brooklyn.
Men när jag blev bra gick det fort.
Chris jämfördes med den unge Eddie Murphy.
Jag är från Roosevelt, Long Island.
Jag växte upp i ett område med bara svarta.
Växte du upp i ett svart område? Ett övervägande vitt område?
Svarta har i princip tagit över New York. Fundera på det.
De vita tänker: "Det är inte roligt!"
Och han upptäcktes på samma klubb som Eddie Murphy.
Härnäst har vi en ung komiker, 21 år gammal.
Han är från Bed-Stuy, Brooklyn. Komedins Nat Turner, mr Chris Rock!
Hur är läget?
Det var en fullt utformad komisk energi som han hittade.
Den har alltid funnits inom honom.
Att hitta sitt riktiga jag inom en
som knyter an till folk som inte känner en…
Jag var i Sydafrika häromdagen.
Eller var det Boston?
…och de känner en omedelbart tack vare skämtet.
De tänker: "Jag förstår vem han är.
Den här killen är rolig. Han har sin egen inställning,
sin egen attityd, sin egen vinkel."
Ingen annan kan hitta det åt en.
Jag älskar öppningsscenen av There Will Be Blood.
Det är när Daniel Day-Lewis är i gruvan och han bara slår på stenen.
Och han spottar på stenen och gnuggar. "Finns det nåt guld där?
Det är den bästa visuella metaforen för att vara komiker som jag har sett.
Vissa människor är bara roligare än andra.
När jag var på uppgång
var Roseanne Barr roligare.
Sam Kinison var roligare.
Damon Wayans var roligare.
Dennis Miller var absolut…
Jerry Seinfeld, absolut roligare
än de andra komikerna.
Min bror lyckades med New York-publiken
genom att inte bara uppträda för en viss grupp.
Han uppträdde inte bara för svarta.
Han uppträdde inte bara för vita i Upper West Side.
Han är en New York-komiker. Han tilltalar alla.
Allt handlar om pengar för min farsa.
Om nåt går sönder hemma så går det beloppet sönder.
Om mikrofonen gick sönder: "Grabben, du pajade 50 dollar!"
Jag visste inte hur man uppträdde för en vit publik då…
Just det.
Och jag… Jag hade ett drag, och jag trodde att han hade ett drag.
Men icke. Han kunde gå vänster, höger, överallt.
Alla publiker skrattade lika mycket.
Ett stort misstag är att skylla på publiken.
En etnicitet kan ta över en publik.
En blandad publik kunde ha vita vibbar.
Late night på the Comic Strip var latinamerikansk.
Det var spanska Harlem då. Det var puertoricanska vibbar.
Jag är nog kvällens bästa komiker.
Som svart kan jag säga allt som en vit komiker kan säga
plus en massa svarta saker som de inte kan säga.
Han kunde jobba var som helst. Om man kan simma i 1,5 meter djupt vatten
kan man simma i 300 meter djupt vatten, för mekanismen är densamma.
Hans första tv-framträdande, Joan Rivers Show.
En applåd för Chris Rock.
Det var den sista Joan Rivers Show.
Joan Rivers skulle läggas ned. Hennes man hade skjutit sig i huvudet.
Jag gick upp på scenen.
Mitt första och andra skämt blev inte lyckat.
Åtminstone inte enligt mig.
Så jag ändrade ordningen
och drog min sista replik som nummer tre eller nåt.
Och det var en signal till bandet, så jag bara stod där…
Det blev bara nåt…
Du kom och du gav, och jag sa: "Är du döv?"
Tack.
Kom hit, då!
Jag var en konstig unge med en krullig frisyr.
Jag hade hål i skorna. Förstår ni? Jag var fattig.
Det var deprimerande att se.
"Oj, han är på tv, men han sover i rummet bredvid, så tv är inte vad vi trodde."
Vi tänkte: "Var är alla pengar som man får via tv?
Var är de vita tjejerna? Var är bilen? Kom igen, vad väntar vi på?"
Jag var en grabb med stor potential…
Det var inte självklart att jag skulle bli nån.
-Okej. -Men Eddie såg nåt i mig som…
…inte ens jag kände till.
Men Eddie såg det direkt.
Allt jag har blivit sa Eddie Murphy att jag skulle bli
första gången vi sågs.
Ärligt talat.
Och vad hände? Eddie Murphy träffade dig?
Ja, jag träffade honom.
Klubbens ägare presenterade mig för honom. Han sa: "När går du upp?"
Jag skulle inte ens uppträda den kvällen.
Jag sa: "Jag ska inte upp." Han sa: "Låt honom gå upp."
Min bror hoppas att nån inte dyker upp så att han kan uppträda.
Eddie kommer med sitt följe, handskarna och ringarna,
vilket är jättemärkligt,
och min bror ber chefen om att få uppträda så att Eddie ser det.
Uppträdandet gick riktigt bra. Jag var skraj. Knäna darrade.
Och Eddie ser en ung, svart grabb på scenen där han började,
så Eddie ställer frågor: "Vad gör du?
Vem jobbar du med? Ska du uppträda?"
Min bror sa: "Inte mycket. Jag försöker uppträda."
Eddie sa: "Jag kanske har en filmroll åt dig."
Han förberedde för Snuten i Hollywood 2.
Han sprang in och väckte mig klockan två på morgonen.
"Jag ska till Kalifornien." "Nej, det ska du inte."
"Jo, jag ska till Kalifornien." Jag blev upprörd,
Jag sa: "Nej. Eddie Murphy kan vara på droger eller nåt.
Du får inte åka med folk du inte känner, och du har inte råd."
Jag blev upprörd.
Han tog kläder, sprang ner till tvättstugan, tvättade.
Klockan var två på morgonen.
Det var söndag. På måndagen skulle du åka.
Jag sa ifrån: "Du får inte åka."
Jag klädde på mig och gick till tandläkaren,
för jag antog att han inte skulle åka.
Hans far gick upp, träffade Eddie, satte honom på ett plan till Los Angeles.
Jag får tio dollar för bilar och 20 dollar för limousiner.
Vad fan är det här?
Min bil.
Du är som Eddie för mig.
Den första riktiga komikerstjärnan
som jag hade ett samtal med
var Chris Rock…
-Verkligen? -Tänk på saken.
I the Cellar… Tack till alla vi känner.
-Ja. -Patrice, Vos, Norton.
Robinson, Burr, Colin Quinn…
Det är lustigt…
Alla du nämnde är grymma!
De är några av de bästa komikerna,
så när du dök upp i Comedy Cellar
var det stort…
Regeringen bryr sig inte om dig.
Skälet till att kokain och gräs är olagligt i USA
är inte för att det är dåligt för dig.
Det är olagligt för att det bästa kokainet och gräset inte tillverkas i USA.
Det var en stor grej, och ett tag var jag en fluga på väggen.
Jag satt där bak och lyssnade på konversationerna,
och till slut presenterade jag mig.
-"Hur är läget?" Keith Robinson… -Vet du vad det lustiga är?
Ingen har din inställning längre.
Jag var så ödmjuk när jag pratade med Rodney Dangerfield.
"Hur mår du?"
De här skitstövlarna säger: "Känner du inte till mig, nigga?"
"Har du inte sett min sida?"
"Har du inte sett mitt Instagram?" -Ja: "Från IG?"
-"Har du inte sett…" -"Nigga?"
"Vi borde göra en turné." Jag tänker: "Vem är du?"
Jag iakttog den jäveln som en hök.
Jag ställde frågor.
Chris besvarade mina frågor.
Han tog emot mig som en ung komiker, och för det är jag evigt tacksam.
Och han lät mig veta när jag blev bättre.
Det är ett jävla uppvaknande
om man är komiker
och har möjligheten att se en legend
och se vad som gör legenden till en legend.
Var jag känd när du hade ett vanligt jobb?
-Jag jobbade på City Sports. -Det är otroligt.
Bigger & Blacker släpptes när jag jobbade som skoförsäljare.
Din uppgång som komiker…
Den skedde när jag var i 19-årsåldern.
Tanken på ståuppkomik
kom från folk omkring mig som tyckte att jag var rolig.
Jag blev chockerad när de sa: "Du borde testa ståuppkomik."
Jag sa: "Var?"
De gav mig information.
Jag gick på amatörkvällar, såg ståuppkomik efter jobbet.
"Kev, du borde göra det." De sa att det var på torsdagar.
Jag sa: "Inom en vecka ska jag anmäla mig."
Utan nån erfarenhet av ståuppkomedi
visste jag ändå att det ska vara ett skämt, sen ett skämt, sen ett skämt.
Det ska vara en början, lite grejer i mitten,
och vad ska jag avsluta med?
Jag förstod rytmen.
Under fem, sex dagar skrev jag vitsar, och jag var peppad på amatörkvällen.
Jag heter Keith Robinson.
Jag är från Philadelphia.
Södra Philadelphia.
Folk älskar husdjur mer än människor.
De försökte göra pitbullar snälla.
"Pitbullar är snälla!" De har aldrig varit snälla.
Man ser aldrig reklam när en pitbull fångar en frisbee
och bär den till en liten pojke.
Alla hundar som går så här…
Kring 1998 gick jag till The Laff House
och såg vilka unga komiker som uppträdde.
Jag såg en kille vid namn Kevin Hart.
Men på den tiden kallade han sig
Lil' Kev the Bastard.
Little Kev the Bastard.
Lil' Kev the Bastard.
Vadå Lil' Kev the Bastard? Är du en brottare?
En väldigt rolig man. En applåd för Lil' Kev!
Det räcker!
Det är min låt. Jag blir hajpad och redo.
Sätt på den så att jag kan bli hajpad och ha det kul. Så gör man…
Stopp, det räcker!
Det räcker.
Jag sa: "För det första, gör dig av med Lil' Kev the Bastard."
"Jag vill inte."
-"Vad är ditt riktiga namn?" -"Kevin Hart", med en liten pipig röst.
"Kevin Hart."
Han sa nästan "sir".
"Kom till New York."
Och det första stället Kevin Hart kom till var The Comic Strip,
och det var början på Kev i New York.
Komediscenen i New York gjorde mig till komiker.
Jag gjorde ståupp, okej?
Jag uppträdde, men jag var inte nödvändigtvis komiker.
New York formade mig till en tydlig definition av vad det är.
New York gav mig snabbhet.
New York har ett snabbare tempo än nån annan stad i USA.
Det var många kvällar
som jag uppträdde 13-14 gånger på en enda kväll.
Jag uppträdde 20 minuter, men ändå 13-14 gånger,
så om jag kom på ett nytt skämt under den andra föreställningen,
kunde jag dra det 11 gånger till samma kväll.
Så förädlingsprocessen i New York gick snabbare än i Los Angeles.
En komiker i LA kunde säga: "Jag såg dig på Letterman."
En New York-komiker knegar.
Som komiker är energin man får från New York oslagbar.
Man kan besöka komikerklubbar till kl 03 på morgonen.
Vid 03-tiden står man där ute, äter pizza och pratar med andra komiker.
Man tänker på att vara rolig, prata om att vara rolig
med roliga människor.
Gänget under början av min karriär,
Sandler, Colin Quinn och Jerry härdade mig.
Och för dig i New York… Herregud, Burr och Patrice och Louis.
Brutalt.
-Brutalt. -Ditt New York-gäng.
Jag är faktiskt ingen skitstövel.
PATRICE O'NEAL KOMIKER
Jag började gråta.
Jag grät för jag brydde mig inte.
Patrice O'Neal ville göra en obekväm.
Så att man grimaserade
åt fräckheten i det han sa,
det drev hans genialitet som komiker.
Jag minns när Patrice slängde en telefonkatalog på mig
när jag uppträdde.
I ögonvrån såg jag nåt i luften.
Vad?
En telefonkatalog.
Vad fan?
Han sa: "Det blir roligare om du läser den för publiken.
Läs telefonkatalogen för publiken."
Det var 100% av kärlek.
Det var vi som sa: "Du är en av oss."
Att vi vet att trots ditt tafatta uppträdande
kommer du att bli en av oss, och vi gillar dig.
-Ni kastade telefonkataloger på mig… -Inte jag.
-Patrice gjorde det. Du var där. -Han är död, så ta det med honom.
Det kan jag förstås inte.
Förresten… Vila i frid, Patrice. Det där är Bill,
-inte jag. -Fan ta honom!
Okej.
Jag har samlat in pengar åt honom i tio år. Det hade inte han gjort.
Det vet du! "Är det ända i New York? Jag kör inte genom den jävla tunneln."
Jag älskar honom ändå.
Där ser du. Du vet det!
Det är roligt för att det är sant.
"Hördu, dummer."
Keith kallade mig "dummer".
"Jobbar du på ditt nummer, dummer?
Fixa de sista skämten. Din avslutning stinker.
De vet inte vem du är. Prata om vem du är, dummer."
Det var alltid råd, alltid information. De stämde alltid.
Keith är som en jedi.
Keith är ett orakel. Så många har hört talas om honom inom komik.
Fy fan.
Det tog mig en och en halv timme att komma hit.
Den här staden är inte byggd bara för mig.
Jag fick nyss en andra stroke.
Nej, inte just nu, idioter.
Keith körde från Philadelphia
till New York och tillbaka
varje kväll.
Varför? Han tog hand om sin mamma i Philadelphia.
Han var hennes vårdare.
Ändå skjutsade han Kevin Hart från Philadelphia
och lärde honom hur saker fungerade.
Så det första jag sa till Kev var:
"Skaffa dig en videoinspelning.
Jag vill se en inspelning.
Med ditt material på."
Dave Attell är fortfarande vår klient och en stor komiker i New York…
Många säger att det är fel att köra berusad.
Jag kallar dem för poliser.
Men vet ni vad?
Ibland har man inget val. Ungarna måste till skolan.
Har jag rätt?
Det måste ha varit 1999 eller kanske 2000
som Dave Attell ringde och berättade om Kevin Hart.
Jag sa: "Du brukar aldrig berätta om nån."
Det finns en risig inspelning från när han uppträder på Caroline's.
Jag såg den med ett par assistenter.
Han gjorde sig sårbar,
och jag hade inte sett många komiker göra det.
Jag vill berätta en sak innan jag börjar. Allt jag säger ikväll är ett skämt, okej?
Det är inget annat. Ta det inte för allvarligt.
Kom inte upp efter showen och säg: "Vem är lustigkurren nu?" Allt sånt där.
Han var jätterolig och 22 år.
Visste jag att det här skulle hända? Nej.
Det här är en hemkomst för Chris.
Det är hajpat.
När jag såg att de skulle till New York sa jag: "Boka inget den helgen."
Jag köpte biljett och bokade Airbnb.
Jag åker hem. Jag hade inte varit hemma på länge.
Jag ville komma hem, käka pizza,
ränna runt, träffa tjejer och sånt.
Men jag behövde vara med på showerna.
Min pappa jobbade på New York Daily News.
New York Daily News kontor låg där Barclays Center ligger nu.
När New York Daily News flyttade till New Jersey
rev de byggnaden och byggde Barclays.
Det var viktigt, för pappa jobbade här.
År 1988 dog min far.
Ett och ett halvt år senare blev vi av med vi vårt hus.
Sånt händer.
Så, du vet…
Det var liksom: "Va?"
År 1989 satt det ett avhysningsbesked på vårt hus,
och min bror åkte iväg… Familjen delade på sig,
och vi är var oroliga för allt sånt där.
Vi betedde oss som om min far dog plötsligt.
Nej, han dog i tid enligt statistiken.
Tills nyligen dog en vanlig svart man i 50-årsåldern.
Så om man är äldst
blir man alltid förberedd för ens föräldrars bortgång.
Därför är de så tuffa mot en,
för svarta män, särskilt fattiga svarta män,
dör i 50-årsåldern.
Chris var det äldsta syskonen i hemmet,
så mycket ansvar hamnade på honom.
Som att hjälpa till med el, bensin, huslån…
Han var tvungen att ta på sig ansvar som han inte hade räknat med.
Han var äldst.
Han var ungen som pappa gav ansvaret,
och plötsligt behövde han bli en man.
Vad är en pappas livsuppgift?
Det är för att avbryta en när man precis ska göra nåt.
Man kan sitta hemma hela dagen och göra ingenting.
Så fort man har nåt att göra säger ens pappa: "Du, ta hand om disken."
Och de andra nio timmarna jag låg ner?
Han var på komikerklubben, och han hade uppträdanden.
Eller, om han inte hade nåt inbokat den kvällen
kanske han tog en tupplur i bilen eller åt nåt.
Hans sätt att sörja när pappa gick bort var genom att fortsatte jobba.
Vi besökte klubbar,
och vår bror uppträdde direkt efter de vi kände igen från tv.
Vår bror uppträdde efter kändisar.
Kändisarna kände min bror. "Det här är stort."
Chris var redo för större scener.
Chris var med på Saturday Night Live.
Så här var det.
Living Color var det största på tv.
Saturday Night Live hade inte haft med nån svart rollfigur på nio år.
Damon Wayans hade fått sparken nio år tidigare.
Och han var knappt med i programmet.
Så i allmänhetens ögon
hade de inte haft nån svart rollfigur
sen Eddie Murphy.
På sätt och vis kom jag med på Saturday Night Live via kvotering.
Hade jag hamnat på SNL utan In Living Color?
Troligtvis inte.
The Dark Side med Nat X.
Hej bröder och systrar. Jag är Nat X. Välkomna till The Dark Side,
det enda programmet som är 15 minuter.
Varför bara 15 minuter?
För om chefen gav mig mer skulle det anses som välgörenhet.
Jag gick inte på college. Jag gick knappt på high school.
Så SNL var den första skolan som jag gillade.
Jag lärde mig faktiskt, och jag hade bra lärare.
Conan O'Brien skrev manus när jag var med i programmet.
Bob Odenkirk, Better Call Saul,
skrev för programmet och tog sig verkligen tid för mig.
Jag delade kontor
med Adam Sandler, Chris Farley och David Spade.
Och Mike Myers var runt hörnet.
Det var som om jag gick på X-Mens komikerskola.
Vi hade bara tittat på SNL på grund av Eddie Murphy.
Vem är den svarta killen där nu? Min bror.
Saturday Night Live handlar inte om ståuppkomik.
Sketcher, impro eller skådespeleri
är motsatsen till att lära sig att bli komiker.
Att lära sig att bli komiker är att lära sig att vara den man är.
Jag skulle vilja se Batman bekämpa brott där jag bor.
Ja.
-Han skulle säga: "Robin." -"Ja, Batman."
"Ställde vi inte bilen här? Jag svär att den var här nyss."
Jag öppnade för Chris Rock när jag gick i high school.
Första gången vi sågs.
Han uppträdde i Washington, och jag följde efter honom.
Då var det ovanligt med svarta stjärnor.
Han var i ropet, för han hade nyligen gjort New Jack City.
Vill du göra det här rätt? Det är 17!
Visa mig pengarna. Hördu?
I logen i Comedy Connection
var första gången vi pratade länge med varandra.
Han hjälpte mig om beslutet om jag skulle gå på college.
Hur gick det?
Det gick inte på college. Jag gjorde det rätta.
Ibland känns det som om ingen bryr sig,
ingen vill ge en råd och ingen försöker hjälpa en,
men jag vet att Chris Rock hjälper folk, okej?
Och göra stora saker.
Chris Rock tog hand om Wanda Sykes.
Och se på hennes karriär. Enorm.
Om jag spenderar 400 dollar på en pistol
tänker jag skjuta nån, hajar ni?
Ett köttsår, ett lillfinger, nån blir skjuten.
Jag vägrar låta ett vapen för 400 dollar gå till spillo.
Avon-försäljerskan, pling plong, pang!
Om man är duktig på det man gör
och ser nån annan som har potential så vill man hjälpa dem.
Jag har bett min bror om fem tjänster i hela mitt liv.
Han sa nej till alla fem,
och jag svor på att aldrig be honom om en tjänst igen.
Och på 20 år gjorde jag inte det.
Så en helg kom jag hem,
och jag stod i logen efter showen.
Det var viktigt, och jag stod där i hörnet.
Och i det ögonblicket sa jag till mig själv:
"Om du inte säger nåt nu
så kommer du att ångra att du inte tog den här chansen.
Han kommer nog att säga nej, för det brukar han,
men du har åtminstone sagt det inför alla människor."
"Så, hur blir det på måndag?
För det är Barclays.
Du, mamma bor på andra sidan gatan. Vad gör vi på måndag?"
Alla…
Chrissy sitter på soffan.
Chris, sitter på soffan och säger: "Vi löser det."
Jag sa: "Okej, alla hörde det.
Vi löser det.
Jag drar." Jag ger mig av.
På söndagen går jag till sängs och ber till Gud.
Om det händer så händer det. Men jag ska ändå dit.
Det är Barclays, Brooklyn, hemma. Jag satt i bilen på väg till Barclays.
Jag var vid början av Manhattan Bridge på väg till Brooklyn,
och jag fick ett meddelande: "Du är med i kvällens show."
Och jag tappar för fan förståndet.
Brooklyn, en applåd för Tony Rock!
Brooklyn, hur är läget?
Trodde ni att ni inte skulle få se mig?
Jag är härifrån.
Jag sa till min bror: "Du skulle bara våga ha en show i Brooklyn utan mig.
Då går jag upp på scenen och slår till dig igen."
Tony har alltid varit bättre på allt.
När vi växte upp, ärligt talat…
Det är inte nåt jag bara säger.
Tony…
Han är längre, han är snygg,
han är bra på idrott, han kan slåss och spela basket.
Han är en cool kille.
Det var toppen. Mamma var där
för att titta på Tony och oss alla.
Det kändes som om hela familjen var samlad.
En kväll var Rock-grabbarna på plats,
och det var fint.
Chris, kom upp igen..
Upp på scenen igen.
En applåd för min bror!
Jag säger det igen. En applåd för min bror.
Hörni.
Chris Rock är inte bara en vän. Han är inte bara en polare.
Han är min mentor.
Tack vare honom står jag här idag.
Det är viktigt för mig att min bror förstår sin inverkan,
inte bara på min ståuppkomik, utan på hela jävla komikervärlden.
Att komma till Brooklyn var det bästa sättet att visa honom
vad fan han betyder för ståuppkomik.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig.
Jag menar det.
Prata med dem…
Brooklyn!
Bed-Stuy! Rock break!
Att se Chris mamma bakom scenen var så coolt.
Det var nog en av de få gånger som jag har varit avundsjuk.
Det bästa som föräldrar kan uppleva är att se sitt barn…
…lyckas.
Jag önskar att min mamma hade sett mig lyckas.
Det hade varit jävligt grymt om mamma hade varit bakom scenen.
Min bror fick sin drivkraft av mamma.
Helt och hållet.
När vi växte upp gjorde mamma nästan allt i hushållet.
Pappa åkte in och ut från kåken.
Min mamma sa: "Gör ditt bästa."
Mamma var sån.
"Det är lika bra att jag gör saker rätt, för annars låter hon mig inte sova."
Hon var grym.
Svarta ensamstående mammor måste vara enormt starka..
Det är inte lätt att uppfostra ett barn, och det är inte lätt att göra det själv.
Oavsett hudfärg så är det svårt.
Men det är lite svårare för en svart kvinna.
Många svarta kvinnor är trötta på att höra det.
"Var stark. Du måste vara stark. Du är så stark."
Nej, ibland vill jag bli omhändertagen.
Det är svårt att vara stark.
Och folk kanske tror att man fixar det bara för att man är svart.
Lördag 13 juni.
Det här är Nancy Hart,
och vi spelar in det här för Rob och Kev Hart.
Det blir en glad fars dag.
Min mamma hade äggstockscancer.
Hon berättade inget för oss. Hon hade gått till läkaren i ett år,
och den hade vuxit så att de inte kunde göra nåt åt den.
Så när jag fick reda på det… "Vi kan inget göra."
Så jag tog reda på allt hos läkaren.
Jag kunde inte lita på att hon berättade allt.
Jag sa: "Finns det nån chans?" "Nej."
När mamma blev arg steg hennes blodtryck, och hon svimmade.
Det märktes när hon skulle svimma, för hennes meningar blev ologiska.
Hon bara skrek.
"Kevin, ta bort foten från pojken,
och lägg den i pizzalådan innan jag smäller…"
När jag såg hans övergång från New York till Los Angeles
undrade man: "Vad ska knäcka honom?"
Mamma visste.
Hon sa: "Berätta inte för honom."
För då skulle han till Australien och spela in Fool's Gold,
så saker började att hända.
Så mamma sa: "Lova att inte berätta för honom."
Jag sa: "Okej."
"Du kan berätta när jag är nära slutet."
Jag sa: "Okej."
Jag stod såklart väldigt nära min mamma.
Så jag tror att det fanns information som de försökte hålla borta från mig,
men vissa saker var uppenbara.
Det började bli uppenbart att mammas tillstånd
var mycket värre än de berättade.
Jag sa: "Hör på. Doktorn har sagt att hon har nog två veckor på sig.
Det syns på hennes ådror.
Kom hem nu om du vill träffa mamma,
för det kanske inte finns en till chans att säga adjö."
-Han sa: "Vänta, kommer hon…" -Jag sa: "Ja, hon är snart borta."
Han kom hem och jag förklarade. Han sa: "Jäklar!"
Och han berättar hur Fool's Gold har öppnat upp så många andra dörrar.
Och jag sa: "Det är helt galet."
På vägen bort kunde hon se att det här var nåt han behövde göra.
"Fokusera. Gör ditt bästa. Tänk inte bara på vad som händer med mig."
Och hon hade helt rätt.
Min mamma är definitivt…
Hon har gett mig förmågan
att förstå fördelen med att jobba hårt,
att förstå…
…vad det innebär att göra det man säger att man ska göra.
Arbetsmoralen kommer från mamma.
Jag minns när min komediserie The Big House sändes.
Och de skulle presentera nätverkets alla nya program i New York.
Jag flög dit. Resten av skådisarna flög dit.
Mitt liv var på väg att förändras. "Herregud.
Nu händer det.
Här kommer framgången."
Jag började få fart som komiker.
Och precis innan jag skulle
gå upp på scenen blev jag stoppad.
"Tyvärr, vi kommer inte att gå vidare med din show."
Så fort var det över.
Ditt liv kan inte vara värre än mitt. Se på mig, jag bara ler. Vet du varför?
För att dina antidepressiva fungerar?
Nej, för det finns alltid en gnutta hopp. Man måste bara hitta det.
Jag bytte om på hotellet och gick ut.
Jag gick på alla fester. Man skulle ha trott att min show skulle sändas.
Alla försökte trösta mig.
De tog djupa andetag.
"Jag hörde vad som hände."
Livet.
Han fick starkare band
med alla nätverk och studior, för de var på festerna.
Det är helt galet.
Jag har ett talesätt, Kevin.
-Vad? -Ät alltid innan ett möte.
-Varför? -Hungriga människor säger dumma saker.
Även före ett lunchmöte där man ska äta, ät nåt!
-Ät en bit bröd. -Ät en bit bröd.
För att hindra dig från att säga nåt dumt.
"Jag går inte med på avtalet, för att ni dumskallar…"
"Ni och NBC kan dra åt helvete
Jag behöver ändå inget nätverk!
Jag ska visa skiten.
Jag säljer den här tv-serien ur min baklucka!"
"Tror ni att jag bryr mig om er och den här studion?"
"Era jävla blekfisar!" Sen går man.
"Jag tänkte inte kalla chefen för NBC för blekfis.
Jag var bara hungrig."
"Jag hade inte ätit på hela dagen."
"Jag skulle aldrig kalla chefen för NBC för blekfis.
Men jag hade inte ätit." Så om du lär dig en sak idag…
Okej, jag tar kalvkotletten…
Vad som hände med min bror?
Folk känner inte till att han inte fick igenom sina sketcher.
Han skrev roliga saker som han visade oss.
Vi sa: "Det där kommer med." Lördag kväll: "De klippte sketchen."
Repetition… "De klippte min sketch." Så han försökte hitta rätt hos SNL.
Han blev inte den Eddie Murphy vi trodde han skulle bli.
Det var viktigt att Chris kom med på SNL,
men hur de använde honom, eller snarare inte använde honom,
var inte kul att se.
Så han blev erbjuden In Living Color.
Familjen Wayans hade slutat. De ville hålla igång programmet.
"Vi tar Chris Rock."
Hans agent sa åt honom att inte göra det. Han gjorde det.
In Living Color var en riktigt het show.
Kulturen var på väg i den riktningen.
Många gånger lämnade jag SNL,
och istället för att gå på avslutningsfesten
gick jag till Latin Quarter
och umgicks med Kid 'n Play och Queen Latifah och det gänget.
Och Eric B
och Jam Master Jay…
De var mina jämlikar också. Jag hängde med några svarta.
Men inte bara svarta, kreativa svarta.
Jag visste att kulturen var på väg åt det hållet,
och jag ville bara vara där saker hände.
Vad kostar glass?
Glass? Vill du verkligen ha glass? Jag ska hitta glass åt dig.
Vad sägs om en kaliber 44 i skallen?
-Vad sägs om 22 kaliber och ett sår? -Ut härifrån!
Jag tror att han gjorde ett avsnitt, kanske två.
In Living Color är över.
Ledningen går, agenturen går. Han är borta från branschen.
På ett konstigt sätt var min karriär över på sätt och vis.
Jag hade inget tv-program, och jag var bara en komiker.
Då visste jag inte att saker var viktigare än all den där skiten.
Jag minns att han hängde på klubbarna
och sa: "Okej, låt mig ta reda på vad jag har som är speciellt."
Sättet han hanterade sin karriär på efter Saturday Night Live
var som att se en Rocky-film i verkligheten.
På den här tiden var han inte den grymma komiker han är idag.
Han försökte navigera på scenen.
Vår pappa var borta, så det drev på honom.
Alla hans syskon drev på honom.
Mamma sa: "Du är mannen i huset nu."
Så det var bara att bita ihop. Tillbaka till ritbordet.
Och då kom Big Ass Jokes.
Vi svarta har inte ens salladsdressing.
Alla har salladsdressing. Inte svarta. Vet ni vad svart salladsdressing är?
Chilisås!
Han fan slaktar Big Ass Jokes.
Hela publiken jublade.
Jag tänkte: "Oj!"
Jag började verkligen beundra de professionella komikerna.
"Jag vill bli en professionell komiker."
Om man lyckades som komiker så blev man genast välkänd.
Man var inte bara nån snubbe från nån sitcom.
Du är Chris Rock.
Det mest värdefulla man har som komiker
är ens rykte att kunna göra liveframträdanden.
Om man har rykte om sig att göra jävligt bra framträdanden
kan man ha en film eller tv-serie som floppat
utan att nån bryr sig.
Det kan gå åratal utan en hit,
men om folk vet att man kan uppträda blir det slutsålt.
-Okej? -Det är viktigt.
-Det är sant. -Det är sant.
Bruce Springsteen har inte haft en hit på 30 år.
Han säljer alltid slut.
Och biljetterna ryker fort.
När den jäveln släppte Bring the Pain
var alla tvungna att hålla käften.
Jag såg ett specialprogram på HBO om fängelser för några månader sen.
I ett program om fängelser är det vanligtvis mycket man inte får se.
Men specialprogrammet på HBO visade rubbet.
De intervjuade en snubbe. "När en ny intern kommer
och vill ha droger, hur inleds det?"
Snubben svarade: "Till att börja med måste han slicka min röv."
Han var den första jag hörde skriva skämt som en låt,
med krokar och allt.
"Jag säger inte att han gjorde det, men jag hajar."
Folk på gator och i barer sa hans rader som om han var Drake.
Bring the Pain, Chris Rock.
Tack. Oj!
Jag vill bara tacka alla som röstade på mig
som ser ståuppkomik som en riktig konst.
Chris återupprättade en strålande standard
som saknades inom komedi.
Bring the Pain förändrade mitt liv
riktigt snabbt.
Det är svårt att avgöra hur mycket.
Jag tror att Grown Little Man och Shaqs All Star kom ut samma år.
Så Comedy Central sände en timme med Kevin.
Det var fantastiskt.
Lägg av!
Sluta!
Shaqs grej var för en svart publik på Showtime, och han var grym.
Den enda gången jag slickade din röv var på din födelsedag.
Nej!
Konst är subjektivt.
Komedi är subjektivt.
Att krossa på scenen är inte subjektivt.
Jag minns när Kevin gjorde Irresponsible-turnén.
Det var den mest inkomstbringande turnén i ståuppkomikens historia.
Såvitt vi vet, lagligt.
Jag är på Madison Square Garden där historia alltid skapas.
Det är 19 000 personer här i kväll.
Det finns inget bättre än att se en plan lyckas.
Så det som började som en idé och ord blir snabbt verkligt.
Eddie gjorde alla framträdanden i New York.
Eddie uppträdde på the Garden under fem kvällar eller nåt sånt
och sen på Jersey Meadowlands.
Sen på Nassau Coliseum och…
-Var du bara ett fan på läktaren… -Nej, jag…
…eller var du bakom scenen?
-Jag var bakom scenen. -Oj.
-Jag var ungen i A Bronx Tale. -Oj.
Jag fick umgås med tuffingar. Jag var ingen tuffing än,
-men jag umgicks med tuffingar. -Keenen…
-Keenen, Robert. -Eddie, Charlie.
Charlie…
Jag var där. Rick James…
Min fru har ringt mig två gånger.
-Din fru? -Nu kör vi.
Vilken fru, Kevin?
-Jag har en fru. -Din nuvarande?
Glöm det. Lägg av.
Hej snygging. Hur är det?
-Det är bra. Hur är det? -Bra. Tack för att du tar hand om han här.
Han äter vattenmelon och kallar alla för blekfisar.
-Vi är klara. -Vad sa du?
Han åt vattenmelon och kallade alla vita för blekfisar.
Det är över för oss.
Vi är mitt i våra turnéer.
Chris gör sin turné och jag gör min.
Det handlar inte om att överträffa den andra.
Det är en show där vi kan samexistera.
Vill du gå till Cellar?
Beroende på vilka som är där kan vi hänga eller gå upp? Du väljer.
-Vi måste gå upp. -Ja.
-Okej.
Komedi i New York pågår hela natten.
Man är som en vampyr som letar efter skratt.
Inget går upp mot komedi i New York.
Från mängden komediklubbar,
från stadens energi
till en smältdegel av människor.
I New York finns lite av varje. Det är så universellt som det kan bli.
-Han sa 22:15! -Nigga.
Du är dödens.
Estee och Manny. Vila i frid, Manny.
Manny och Estee drev the Comedy Cellar,
och stället var som Cheers.
Alla komiker kom dit.
Så mycket kamratskap skapades vid de borden på the Comedy Cellar.
Innan jag blev komiker hängde jag där.
Jag träffar komikern,
jag ser dem göra sitt framträdande.
Jag gillar fortfarande att skratta, så om jag skrattar är det bra.
Men utöver det…
Låt säga att jag pratar med nån
och får reda på att det finns en historia bakom
som motiverar den personen,
vad de gör, vilka de är.
Jag märker att komiker i synnerhet
har otroliga bakgrundshistorier.
Vill ni se mer? Kom igen.
Vi har en ung komiker som nyss har börjat,
och han vill köra fem minuter.
Vi vill hjälpa dessa unga komiker.
Vill ni ge honom lite kärlek?
En applåd för Kevin Hart.
Frågan är, när han först sa Kevin Hart, vem fan trodde ni att han pratade om?
Ja, okej. Trodde ni att det var två?
Jösses!
Tack. Det var lite skumt, va?
De tvekade…
Jag brukar undra varför jag inte är galen. Jag borde vara galen.
Allt som jag har gått igenom. På pappret borde jag vara galen.
Det kanske kommer.
Jag kanske har en massa galenskap som väntar.
Man kan inte förutse det. Det bara händer. Ingen planerar för galenskap.
Det bara händer. Se på Will Smith. Han planerade det inte.
Det bara hände.
"Nämn inte min fru…" Han planerade inte det.
Det är ett jävla utbrott.
En kväll av komedi väntar er, och det handlar inte bara om mig.
Det handlar om de andra fantastiska komikerna,
och jag älskar att stötta energin här.
Förhoppningsvis har jag förstärkt den, för nästa version av mig själv,
och nästa version av komikerstjärnor måste börja här.
Så visa dem samma kärlek som ni visat mig.
Okej. Vi ses imorgon.
Okej.
Vänta, vad gör du?
Va? Ingenting.
-Jag ska hem. -Ska du gå?
-Jag har en limo. Jag har en Bentley. -Du, Terry.
Han vill sabba hela veckan. Låt honom gå!
Vad envist. Han är den mest envisa jag känner.
Ljudmässigt verkar det funka.
Det låter en aning… Men det är ju Madison Square Garden.
Det låter toppen.
Jag är så dum.
Jag har sett Kevin här tre eller fyra gånger nu.
-Ja. -Jag såg honom göra elden.
-Jag tänkte… -Let Me Explain.
"Låt mig se vad den jäveln kan."
…ni får se en massa meningslös eld.
Ni skrattar. Jag menar allvar. Tror ni att jag skämtar?
Jag såg den där jävla elden.
-Tänd på. -"För i helvete."
New York är som Mekka…
Det blir inte större.
New York är inte bara en smältdegel av allt och alla,
det kan verkligen definiera en underhållare
på sätt som ingen annan plats kan.
När det handlar om att uppträda inför folk, levande människor…
-Man måste ha nåt att prata om. -Man måste ha substans.
De måste förstå vem Na'im är, vem Spank är, vem Joey är
när man drar ett skämt.
Man måste lämna en del av dig själv på scenen.
Det här är nyanserna inom komedi
och nyanserna inom att dra vitsar.
Men arbetet är arbetet.
-Läget? -Hej.
Hur är det?
-Hej. -Hur mår du?
Jag ville bara titta förbi. Läget?
-Läget? -Jag vill inget särskilt. Är ni på gång?
Chris, jag är så tagen
av din process.
-Min process. -Är det här din skit?
Det här är kvällens punkter.
Varje kort representerar ett skämt eller en referens
som jag inte vill glömma.
Hajar du? Man kan minnas alla skämt, men vissa kvällar känner jag…
"Jag ska avsluta med det istället för det."
Du kan avgöra hur lång tid skämten tar.
Ja, och ibland händer nåt på nyheterna.
-Du har skämt på reserv. -Ja.
Jag är inte bara imponerad av det, jag är besviken på mig själv,
för det jag har måste funka.
När vi väl kommer till the Garden
är det ett välsmort maskineri.
Allt sker i rytm.
"Vi listar ut hur vår rytm ska funka." Vi måste till att rytmen är där.
Det blev inga repetitioner
för att lista ut och se om det här skulle fungera.
Nej, Chris kom med sin timme, och jag kom med min.
Se på dig!
-Läget? -Läget?
-Hej! -Var inte sån.
-Nej! Hej! -Vad händer?
Hur är det?
-Så… -Så.
Så, ni lyckades. Jag är här.
-Kolla in grabben. -Hur är det?
Ser man på!
Hör på. Jag ska berätta lite om vad fan som händer ikväll.
De vet inte att jag har en get här.
Staden lät mig ha en get. Jag var tvungen att få borgmästaren att…
Dave och Chris kommer ut i slutet. De tror att showen är över.
"Jag måste ge Chris hans blommor. Det här är min mentor.
Jag har en present."
Sen kommer geten upp på scenen.
"En get för en GOAT."
Jag och Chappelle tar ett steg tillbaka och låter honom få…
-Låter honom… -Vad fint.
-Vi låter honom… -Vad vackert.
Du ska få blommor för allt du har gått igenom.
Jag får gåshud.
-Han vet inget. -Vad fint.
Han säger: "Okej, Kev har varit toppen. Härligt."
Han har ingen aning.
Jag kallar Chris för the GOAT på grund av vad han har uppnått,
på grund av att han lyckas hålla sig aktuell
och fortfarande göra det han gör på en hög nivå
och ha roligt. Det finns många skäl.
Att övervinna hinder och fortfarande vara den man är.
Det finns så många anledningar till att jag kallar honom the GOAT.
Men vi kallar ändå Dave för en GOAT. Eddie är en GOAT.
Det finns så många nivåer.
Många mästare. Sugar Ray är en mästare.
-Ali och Mike Tyson är mästare. -Ni är mästare.
När jag och Chris uppträdde på the Garden
hoppades vi att Dave skulle dyka upp.
När vi bestämde ordningen tänkte vi:
"Vi sparar lite tid ifall Dave dyker upp."
Vi bara väntade.
Tiden gick, sen fick vi samtalet.
"Jag kommer."
Kamratskapen mellan mig, Kevin och Dave…
Vi respekterar varandra, och det är vackert.
Vi har tre helt olika stilar.
Ingen känner sig hotad av nån annan.
Vi måste inse vad fan som ska hända.
Är jag den enda som är hajpad av Mountain Dew?
Jag är helt hajpad!
Jag hoppa snart på er som en spindelapa!
Vi ville göra allt med Dave,
och Dave är som han är.
Vem vet vad Dave behövde göra den veckan?
Dave är en riktig stjärna.
Dave marscherar i takt med sin egen trummis.
Dave gör vad han vill när han vill.
Och bara Dave kan navigera som Dave gör.
Utan att gå in på processen
är den avgörande faktorn
att de bad mig.
När jag förstod att det var viktigt för dem
tog jag mig i kragen, hoppade på ett flyg och mötte dem.
Jag kom som jag var, för de är mina grabbar.
Dave, lite snabbt.
Käre Gud, jag tackar dig för att du förde samman oss
för första gången på den här platsen med nåt så stort.
Välsigna oss med förmågan att få folk att skratta,
och ännu viktigare, ha kul, känna kärlek, stötta varandra.
Tag för att du ger oss möjligheten att skapa historia. Amen.
-Amen. -Kom igen.
-Nu kör vi. -På dem!
Nu kör vi.
Vi kan göra det bästa av ett tillfälle
som kommer att leva vidare för evigt.
Kul att se alla.
Folk blev som galna när Dave steg ut.
Men såg ni när Chris gick ut?
Han hade så mycket självförtroende när han gick ut.
"Jag bryr mig inte om vad som hände. Jag är den jag är."
Samma sak när Kev kom. "Gulligt, men jag är ändå Kevin Hart."
Min lilla dummer
på Madison Square efter Chappelle och Chris.
Ofattbart.
Kev avslutade showen.
Herregud. Jag var orolig för honom först.
Jag hoppas att du är bra, dummer.
Kev bara… Pang!
Och klippte till som Reggie Jackson ut ur arenan.
Madison Square Garden!
Chris, kom hit.
Kom hit!
Kom hit nu!
Så ja!
Så ja, Dave!
Så ja!
Hörni.
Dave, jag har en present…
-Jag har en gåva åt Chris… -Åh nej.
Jo, jag ska ge dig den nu.
-Så blir det. -Jag har klockor.
Nej, jag har en jävla present. Håll käften och ta den.
-Kom hit den. -Oj.
Ta hit den.
Tack.
Sätt ner den.
Oj!
Sätt ner henne.
Kom igen.
Jag har en get åt dig.
-Geten… -Vet du varför?
-…har skjutsats… -Skämtgåvor?
-Det är ingen skämtgåva. -Jag är inte Nick Cannon!
Nej, för fan.
Det här är en get för the GOAT.
Håll din jävla get.
Ställ er i mitten.
Inse att du är fantastisk och att jag älskar dig.
-Utan dig… -Förresten…
…vore det inte möjligt.
Det här är den värsta kvällen i getens liv.
Geten är bara glad att han inte är i en jamaicansk restaurang just nu.
Kom hit.
Geten skiter!
-Geten skiter! -Cameron gav geten indisk mat.
Geten skiter över hela scenen. Kevin, det här var en usel idé.
Han berättade för mig om geten. Jag sa: "Vilken bra idé."
-Titta på det här. -En bajsande get.
Kom med geten.
Om Chris inte hade vita skor…
Första dagen i nöjesbranschen skiter han på scenen.
-Läget? -Dave.
Vi måste döpa geten, Chris.
Den heter Will Smith. Kom, Dave.
Vadå? Vad sa jag?
Jag slutar när det är dags för Hall of Fame.
Men nu spelar jag fortfarande.
Jag har tjugofem, åtta returer och sex assist igår kväll.
Man kan inte vara i Hall of Fame och spela samtidigt.
Jag spelar fortfarande.
Jag är fortfarande bra.
En applåd.
Chris Rock.
Kevin Hart.
Jag heter Dave Chappelle. Tack så mycket, och god kväll.
Undertexter: Daniel Rehnfeldt