Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
КЕВІН ГАРТ і КРІС РОК ПРОВЕЛИ СПІЛЬНИЙ ТУР У НЬЮ-ЙОРКУ.
ПРОТЯГОМ ОДНОГО ТИЖНЯ ТВОРИЛАСЯ ІСТОРІЯ.
Ось так добре.
Ні, я не…
Так нормально.
Лише… монітори. Я звик, щоб було якось…
Але хай буде.
-Я роблю тіні, бачиш. -Це офігезно.
Я бачив Девіда…
Ще одна штука, яка мене дратує.
Гей, чуваче.
-У мене в рукаві є кілька фокусів. -Це геніально.
Гей. Вкради. Це усе твоє.
Я зараз не можу.
Хоча схоже, що я це вкрав.
Це дешево. Нічого не коштує!
Це чиста крадіжка.
-У тебе є вантажівки. Усе, що треба. -А в тебе є лише це.
А у мене — довбаний…
Витрачаю купу грошей, а потрібно мені лише світло!
Мені весь цей час брехали.
Гадство!
РОК, ГАРТ — АНШЛАГ ВІТАЄМО В БРУКЛІНІ!
КРІС РОК
КЕВІН ГАРТ
КЕВІН ГАРТ І КРІС РОК: ТІЛЬКИ ХЕДЛАЙНЕРИ
-Як пройшла розмова? -Як пройшла розмова?
-Здається, ти мені подзвонив? -Так.
Я подзвонив.
Розмова почалася з того, що я сказав: «Крісе,
що ти робиш? Ти готуєшся до туру».
Гадаю, ми… Ми знали, що обоє готуємося.
Ми обоє готуємося,
і мені вистачає розуму
завжди перевіряти, що робить Кевін, перш ніж їхати в тур.
-Мій графік. -Бо Кевін не може мене бортанути.
Цього не може бути.
Я проявляю до нього повагу.
Я йду… Джей-Зі не випускає пісню…
Він спочатку перевіряє графік Дрейка.
Так, він довше в професії, але…
Він реаліст, тож я кажу: «Гаразд, я збираюся в тур.
Що робить Кевін?»
А я: «Може, зробимо щось разом?»
-Так. -«Що скажеш про Нью-Йорк?
Може, знищимо Нью-Йорк?»
ВІТАЄМО В ҐАРДЕН — РОК, ГАРТ АНШЛАГ
Це історія про дві різні подорожі,
які йдуть двома різними шляхами,
але якимось чином сходяться
і опиняються на одному перехресті на вершині.
ТЕАТР ДЖОНС-БІЧ МІСТКІСТЬ: 15 000
БАРКЛАЙС-ЦЕНТР МІСТКІСТЬ: 19 000
ПРУДЕНШЛ-ЦЕНТР МІСТКІСТЬ: 19 500
Моя найулюбленіша будівля у світі.
-Згоден. -Я бачив тут Принса. Бачив Beastie Boys.
Я бачив тут Едді Мерфі.
Чорт, ти бачив тут Едді?
Я бачив чотири виступи Едді поспіль.
Імена коміків, які прикрашали цю сцену,
можна по пальцях перерахувати.
У яких був аншлаг в Ґарден.
Це штамп: «Я зробив це, я досяг цього».
Це серйозна штука.
Виступи в Нью-Йорку, які у нас попереду…
Цей тиждень у Нью-Йорку — подія.
Я не можу пригадати,
щоб інші два чудові хедлайнери ось так виступали разом.
Єдине, з чим я порівнюю це — якби Брюс Спрінгстін
і Пол Маккартні виступали разом.
Ми хочемо залишатися в межах нашої культури.
Це те, що нам треба видалити, бо ми вважаємо,
що може бути лише один.
І коли люди зациклюються на цій ідеї,
це мабуть, дивно, бо починається змагання
і: «Я не схвалюю і не підтримую» або «Ти не…» «Це так…»
Це дивно.
Кріс доволі мовчазний.
Він у своїх думках і…
Кевін? Ні.
Гей, брате.
Думаю, Кевін більш привітний, веселіший,
екстравагантніший.
Кріс більш уїдливий, більш різкий.
Чуваче, як мені звідси вибратися?
Розумієш, я міг легко пройти туди, і ніхто на мене не дивився?
Але якщо за мною буде знімальна група, хтось піде за мною аж до мого дому
і вб'є.
Розумієте, що я хочу сказати?
Їхні енергетики поєднуються.
Вони не затьмарюють один одного.
Кажуть, не може бути двох хедлайнерів.
Вони це змогли.
Крісе, як справи?
-Сі Рок. -Як справи?
СПРАВЖНІ ЧОЛОВІКИ ГОЛІВУДУ BET, 2012
Що це таке? Де моє ім'я?
Твоє ім'я ось тут.
«Великий Рок. Малий Гарт».
Цікаво.
Я був у твого адвоката Тріни.
Навіть вона каже, я маю бути головним.
-Що? Справді? -Так і сказала.
-Я надто відомий, щоб ти був головним. -Та ну. Хто тебе знає? Твоя мамка.
Десять років тому це було правдою,
але тепер ти третій за величиною Кріс і другий за величиною Рок.
Я люблю Тоні.
-Чорт! -Хтось тут писав жарти!
Використай у турі, де головний — я.
Мої вітання.
-Дякую. -Це салат з кавуном.
Навіщо темношкірому салат з кавуном?
Це просто… Це найзаїждженіший жарт у світі,
але я не міг це промовчати.
Він крутий.
-Я не міг лишити… -Жарт про кавун мав статися.
Я не міг промовчати.
Я думаю, що ми знаємо, де ми є,
ми знаємо, хто ми є,
і ми знаємо, що ця мить означає для нас…
Коли ти думаєш про «Королів комедії», ти дивишся на…
«Королі комедії» були такими сильними,
на мою думку, це тому, що вони змінили визначення того,
що таке комедійне шоу.
Кожен з них…
на висоті.
Щодо «Королів комедії,
головне — як і чому це було зроблено.
Це було: «Ми запалимо. Ми покажемо, що можемо робити це,
і можемо об'єднатися таким чином,
щоб у нас не лишилося суперників».
Думаю, ми з Крісом хотіли зробити
свою версію цього.
Мабуть, ми були на другому місці за зборами…
Тоді я вперше почув про «Полстар», і це був білий актор.
Мані чи… Хто це був?
Так, хтось типу Едді Мані.
Якийсь білий, про якого я не чув.
Найкасовіші живі концерти,
а в пресі нічого не писали.
Точно.
Тож суто наша спільнота підтримувала це, приходила на концерти.
Тож будь-коли ви можете поїхати в Чикаго, зібрати два аншлаги в «Юнайтед-центр»,
а потім вам змусять повернутися.
-Ще двічі. -Ще два рази.
За кілька тижнів, бо глядачі сказали: «Ні».
-Типу: «Ми це хочемо. Повертайся». -Так.
Усі співпрацювали.
Якщо в мене був невдалий жарт, і я бачив твій виступ,
я віддавав його тобі, ти — мені.
Тоді ми працювали разом,
думаю, що це єдність… Знаєш старе африканське прислів'я?
«Хочеш іти швидко, йди сам. Хочеш зайти далеко, ідіть разом».
Гадаю, ми втілили цей принцип,
бо ми просто знали, що те, що ми робимо, це синергія,
і що це буде корисно для всіх нас,
і навіть для самої аудиторії.
Здавалося, ми робимо щось важливе.
Чому ми з Крісом робимо те, що робимо?
Чому я роблю це з Крісом?
Бо хочеш удавати, що ти не зарозумілий.
Не будь свинею.
Ти хочеш удавати, що ти не зарозумілий,
і виявляти любов до людей, які були відомі до тебе.
Це для того, щоб дати справжнє уявлення
про дуже успішних людей, які перемогли.
-І перемагають разом. -Так.
Тепер я справді розумію, що таке «Королі комедії». Так?
Ми з Крісом нещодавно цілу годину говорили про все це.
«Королі комедії» переосмислили сенс турів.
Вони дійсно… Вони зробили це подією,
і вони зробили це таким видовищем,
що люди відчули необхідність у стендап-комедіях на великих майданчиках.
Але подія стендап-комедії, «Королі комедії» зробили це,
і це лише тому, що вони вирішили виступати разом.
Вони могли б і далі це робити, але їхнє его все зіпсувало.
Їхня дружба справжня.
Коли Кев лише починав, він був досить близький із моїм братом.
Тож Кев ніколи не марнував нагоду скористатися мозком мого брата.
Щоразу, коли зустрічалися, починалось: «Гей, а як ти…»
Бачили відео, де Кобі й Майкл біжать по майданчику?
Майк нахилився, тримаючи шорти.
Кобі підходить і шепоче йому щось.
Кобі спитали: «Що ти питав?»
«Я питав, як він так швидко робить кидок у стрибку з розвороту?»
Майк каже: «Треба поставити свою ногу за їхню,
ти прокрутишся, а вони стоятимуть».
Лише тонкощі.
Кев ніколи не втрачає нагоду розібратися в цих тонкощах.
І ніколи не втрачав.
Тоді він додає це до шаленої працьовитості,
і стає Кобі.
Я в захваті від цього тижня,
не лише через фактор арени.
Я просто радий потусити з тобою. Ось і все. Я просто… Дух товариства.
Справа в тому, що коли ти стендап-комік,
ти виступаєш сам.
Ти не… А я товаришую з багатьма…
-Наприклад, Chili Peppers — мої друзі. -Так.
-Їх четверо! -Так.
Розумієш?
Чудове шоу в чотирьох, і погане теж.
Вони це ділять.
Коли ти стендап-комік, навіть якщо з тобою люди,
у тебе є команда і все таке,
на сцені ти сам по собі,
і… так, це…
виступ — це ти, вдалий чи ні,
тому типу: «Гаразд. Треба мені попрацювати з Кевом».
Сьогодні перший вечір,
маю трохи відпочити, це необхідно, бо завтра перший день. Джонс-Біч.
ТЕАТР ДЖОНС-БІЧ
Джонс-Біч, день перший, Рок, Гарт.
Вийду на сцену з друзякою.
КРІС РОК
Йо!
Ще до початку
дозвольте дещо сказати.
Зі мною все добре.
Нью-Йорку — це пан або пропав.
Це найважча аудиторія.
Тут його любили найбільше, коли він починав.
Я почав, коли мені було 18–19.
У мене були переваги.
Я з Нью-Йорка, тому мені не довелося їхати
з іншого міста, щоб дістатися до Нью-Йорка.
Розумієте? Я просто сів на потяг із Брукліна.
Але коли в мене стало виходити, все змінилося дуже швидко.
Багато років тому Кріса порівнювали з молодим Едді Мерфі.
Я з Рузвельта, Лонг-Айленд.
Я виріс у чорному районі. Так.
Ви теж там росли?
З району, де переважно білі?
Розумієте, ми майже захопили Нью-Йорк, темношкірі.
Подумайте.
Білі скажуть: «Це не смішно!»
І його помітили
в тому ж клубі, де помітили й Едді Мерфі, і який був його менеджером.
На сцену виходить молодий виконавець, 21 рік.
Він з Бед-Стай, Бруклін.
Нат Тернер від комедії, містер Кріс Рок!
Як справи?
Це була повністю сформована комедійна енергія,
яку він знайшов.
Це було в ньому. Завжди було.
Знайти людину всередині себе, справжнього себе,
що зв'язується з людьми, які тебе не знають…
Я нещодавно був у Південній Африці.
Чи це був Бостон?
…і вони миттєво впізнають тебе за жартом.
Кажуть: «Я розумію, хто цей хлопець.
Він кумедний. У нього власний погляд,
власна манера, власний ракурс».
Крім тебе його ніхто не знайде.
Мені подобається перша сцена «Нафти».
Коли Деніел Дей-Льюїс у шахті
і лупить ту скелю.
НАФТА MIRAMAX, 2008 РІК
А потім плює на камінь і тре його.
«Там щось є? Там є золото?»
Як на мене, це найкраща візуальна метафора коміка,
яку я колись бачив.
Деякі люди просто смішніші за інших.
Коли я починав,
Розанна Барр була смішнішою.
Сем Кінісон був смішнішим.
Деймон Веянс був смішнішим.
Денніс Міллер був абсолютно…
Джеррі Сайнфелд, точно був смішнішим
за інших коміків.
Брат завоював нью-йоркську публіку, бо не загравав
лише з однією конкретною частиною нью-йоркської публіки.
Він не темношкірий комік. І виступав не лише для них.
Він не білий комікс. Він працював не лише у клубах у Верхньому Вестсайді.
Він нью-йоркський комік. Він розмовляє з усіма.
Для мого батька гроші — це все.
Зламаєш щось у моєму домі — зламаєш стільки грошей.
Зламаю мікрофон, скаже: «Зламав 50 доларів».
П'ятдесят доларів!
Я знав, що не можу працювати з білою аудиторією.
-Я не знав, як… -Точно.
Я не… Я знав, як працювати…
У мене був один рух, і я думав, у нього теж.
Але ні. Він ходив ліворуч, праворуч. Він усе міг. Він…
Ці глядачі сміються так само, як і інші.
Думаю, велика помилка — звинувачувати натовп.
Раса може перемогти натовп.
Натовп, хоч і був змішаний, мав білий вайб.
Або був, знаєш…
Пізній вечір у «Комік Стріп» був латиноамериканським.
Це був іспанський Гарлем.
Пуерто-риканський. Такий вайб.
Сьогодні я тут кращий комік.
Бо я темношкірий, тобто можу казати все те, що й білий,
і щось про чорношкірих, до чого йому зась.
Він був амбідекстером. Міг працювати всюди.
Якщо вмієш плавати у двох метрах води,
то плаватимеш і у п'ятистах,
бо механізм у всього той самий.
Перша поява на ТБ, «Шоу Джоан Ріверс».
Прошу, вітайте Кріса Рока.
ПІЗНЄ ШОУ З ДЖОАН РІВЕРС FOX, 1987 РІК
Це було не просто «Шоу Джоан Ріверс». А останнє «Шоу Джоан Ріверс».
Шоу щойно закрили.
Її чоловік щойно застрелився.
Я пішов туди.
Розповів перший чи другий жарт,
і в мене не виходило, принаймні, я так думав,
тому я змінив порядок
і сказав свою останню репліку третьою чи щось таке,
і це був знак для гурту, що я йду, тож я просто такий…
Це була така штука…
Ти прийшов, віддав і я сказав: «Як справи? Ти глухий?»
Дякую.
То ходіть сюди!
Ідіть до мене!
Я була дивною дитиною. З модною зачіскою.
Скажімо так. У мене були дірки у взутті.
Розумієте, про що я? Я був бідним.
Було сумно бачити:
«Він на ТБ, але досі спить у сусідній кімнаті,
тож телебачення — це ще не все».
Думали: «Де мішок грошей, які падає з появою на ТБ?
Де білі дівчата? Де машина?»
Типу: «Давай. Що ми робимо?»
Я був хлопцем, у якого був великий потенціал, і який…
Ніхто не обіцяв, що з мене щось вийде.
Так.
Але Едді побачив у мені щось таке…
Я навіть не знав.
Я навіть не знав, що саме. Розумієш?
Але Едді це одразу побачив.
У першу ж зустріч Едді Мерфі сказав мені, що я стану тим,
ким став зараз.
Серйозно!
І що сталося? Тебе побачив Едді Мерфі?
Одного разу. Просто… Я пішов до нього.
Хлопець із клубу, власник, познайомив мене з ним.
Він каже: «Коли виходиш?»
Я був першим з кінця. Того вечора я навіть не виступав.
Кажу: «Я не виступаю». Він каже: «Цей наступний».
Брат ходив у клуби на випадок, що хтось не прийде,
і його покличуть. Інакше — ніяк.
У Едді антураж — рукавички, кільця на пальцях,
це найдивніше, що я бачив,
брат благає менеджера випустити його на сцену,
бо хоче, щоб Едді його побачив.
У мене був хороший виступ, усе пройшло чудово.
Коліна тремтять, страшно.
Едді бачить молодого темношкірого хлопця
на тій самій сцені, де він починав,
і в нього є питання: «Що ти робиш?
З ким працюєш? Пишеш щось нове? Виступаєш?»
Брат каже: «Та ні. Працюю, намагаюся пробитися».
А Едді каже: «Маю для тебе роль у фільмі».
Він готував «Поліцейського з Беверлі-Гіллз 2».
Ні. Було не так. Він прибіг додому
десь о другій ранку, побіг нагору,
розбудив: «Я їду до Каліфорнії»
Я кажу: «Ні, не їдеш».
«Я їду до Каліфорнії». Я дуже засмутилася,
кажу: «Не можна. Едді Мерфі може бути під наркотиками чи щось.
Не можна їхати з людьми, яких не знаєш» і «У тебе не вистачає грошей».
Я дуже злякалася.
Він хапав одяг, біг у пральню, прав.
О другій чи третій години ночі.
Це була неділя чи понеділок. У понеділок ти мав їхати.
А я вперлася. Сказала: «Ти не поїдеш.
Я одягнулася, пішла до стоматолога
бо я думала, що він не поїде.
Його батько встав, відвіз його, зустрівся з Едді
посадив на літак і відправив у Лос-Анджелес.
Я отримую 10 доларів за машини. Двадцятку за лімузини.
А це що, в біса, таке?
Моя тачка.
Для мене ви з Едді — це ми з тобою.
Першою справжньою зіркою комедії,
з якою я розмовляв, і яка була зіркою,
був Кріс Рок…
-Справді? -Сам подумай.
У «Селлар», згадай усіх, кого ми знаємо.
-Так. -Патріс, Вос, Нортон.
Робінсон, Берр, Колін Квінн.
Дивно, як кумедно…
Усі, кого ти назвав, просто вбивчі!
Одні з найкращих коміків в історії,
тож коли ти зазирнув у «Камеді Селлар»
коли це сталося, це була величезна…
Уряду насрати на тебе, старий.
В Америці кокс і трава поза законом
не тому, що вони шкідливі.
В Америці кокс і трава поза законом,
бо найкращій кокс й траву роблять не в Америці.
Це була величезна подія, і якийсь час
я дивився мовчки. Я, хлопець ззаду,
я спостерігаю за розмовами і просто слухаю,
і врешті-решт дійшло до: «Привіт, друже», я зміг представитися.
А ти не був козлом. «Як справи?» Кіт Робінсон…
Такого ставлення, як у тебе, більше ні в кого немає.
Оце б я підійшов до Родні… Несміливо підійшов до Родні Денджерфілда,
чи сором'язливо сказав би: «Як справи?»
А сьогодні ці засранці кажуть: «Ти, що не знаєш мене?»
«Не підписаний на мене?»
-«Не слідкуєш за моїм інстаграмом?» -Точно.
«Ти не бачив моїх…»
«Влаштуємо спільний тур». І я: «Та хто ти такий?!»
Я дивився.
Я стежив за ним, як яструб.
Я говорив з ним. Ставив питання.
Кріс відповів на мої питання.
Він прийняв мене як молодого коміка,
і я завжди буду вдячний за це.
І коли у мене стало виходити, він дав мені це зрозуміти.
Думаю, це клятий ляпас,
якщо ти комік,
і у тебе є можливість побачити, як легенда залишається легендою,
або дивишся і бачиш, що робить легенду легендою.
Я був відомий, а ти мав звичайну роботу?
Я був у «Сіті Спортс».
-Я працював у «Сіті Спортс». -Клас.
«Більше і темніше» виникло, коли я працював продавцем взуття.
Твій комедійний підйом був у моїй…
Був за часів моєї юності.
Мені було десь 18–19.
Зайнятися стендапом запропонували люди,
люди, які знали мене і вважали смішним.
Я був шокований, коли вони це сказали. «Спробуй комедію»,
а я: «Де?»
Вони дали мені всю інформацію.
Ходив на виступи новачків, дивився комедії після роботи.
«Кеве, ти маєш це робити». Мені сказали це в четвер.
Я погодився. Кажу: «Дайте тиждень підготуватися».
Не маючи жодного досвіду в стендап-комедії, знань,
я розумів, що це має бути один жарт, потім жарт, потім жарт.
Має бути затравка, щось посередині,
а потім те, чим я завершу?
У мене був ритм.
Протягом п'яти-шести днів я писав ці жарти,
і на виступі новачків, я був на підйомі.
Мене звати Кіт Робінсон.
Я з Філадельфії.
Південної Філадельфії.
Люди люблять тварин більше, ніж людей.
Вони намагалися зробити пітбулів дружніми.
«Пітбулі дружні!» Вони ніколи не були дружніми.
Немає реклами, де пітбуль ловить фрісбі,
віддає його хлопчику.
Собака, який ходить ось так…
У 1998-му
я ходив до «Лафф Хауса»
і дивився, що роблять молоді комікси.
І я побачив хлопця на ім'я Кевін Гарт.
Але тоді він називав себе
Малим Негідником Кевом.
Маленький Негідник Кев.
Малий. Малий Негідник Кев.
Я такий: «Що? Малий Негідник Кев? Ти що, реслер?»
Дуже кумедний хлопець, вітайте, Малий Кев!
Досить!
Це моя пісня. Я завівся, готовий робити свою справу.
Поставили, щоб я завівся, зосередився.
Повеселився. Ось так треба…
Усе. Цього досить.
Цього досить.
«По-перше, — сказав я. — Перше.
Позбудься Малого Негідника Кева.
Мені це не треба.
Яке твоє повне ім'я?»
«Кевін Гарт», — трохи писклявим голосом.
«Кевін Гарт».
Він майже сказав: «Сер».
«Приїзди до Нью-Йорка»
І перше місце, куди прийшов Кевін Гарт,
був «Комік Стріп»,
і це був початок Кева в Нью-Йорку.
Нью-Йоркська комедійна сцена зробила мене коміком.
Так? Або комедійним актором.
Я був стендап-коміком, так?
Я виступав, але це не означало, що я був комедійним актором.
Нью-Йорк сформував у мене
чітке уявлення про те, що це таке.
Нью-Йорк, я думаю, дав мені швидкість.
У Нью-Йорку точно швидший темп, ніж в інших містах,
у будь-яких інших містах Америки.
Було багато вечорів,
коли я давав по 13–14 концертів за один вечір.
Двадцятихвилинний сет, але їх 14,
тож якщо я придумував новий жарт на другому шоу,
міг повторити його 11 разів за вечір,
тож процес удосконалення в Нью-Йорку був швидшим, ніж у Лос-Анджелесі.
У Лос-Анджелесі казали: «Бачив тебе у Леттермана».
А у Нью-Йорку працювали.
Коли ти комік,
енергія, яку отримуєш у Нью-Йорку не схожа на іншу.
Ти в клубах до третьої ранку…
Третя, четверта ранку, а ти тусиш надворі,
їси піцу, розмовляєш з іншими коміками
і думаєш, як бути смішним, говориш про те, як бути смішним,
зі смішними людьми.
Я знаю, що команда, з якою ми починали,
Сендлер, Колін Квінн і Джеррі,
зробила мене жорстким.
А твоя команда…
Боже, Берр, Патріс і Луї
Це… жорстоко. Типу…
-Жорстоко. -Твоя команда.
І клянуся, я не придурок. Я…
ПАТРІС О'НІЛ КОМІК
Я почав плакати, розумієте.
Розумієте, я плакав,
бо мені було насрати.
Патріс О'Ніл живився вашим дискомфортом.
Тож ти робив певний вигляд чи кривлявся
через його сміливість говорити те, що він говорив,
це підживлювало його комедійний геній.
Пам'ятаю, як клятий Патріс кинув у мене телефонний довідник,
коли я виступав.
Краєм ока я бачу щось у довбаному повітрі.
Що?
Телефонний довідник.
Бляха, що за на фіг?
Він сказав: «Краще б почитав це глядачам.
«Почитай глядачам телефонний довідник».
Це було на 100% з любові.
Це було 100%… Так ми казали: «Ти один з нас»,
що ми знаємо, незважаючи на те, що ти часом бурмотиш,
що ти будеш одним з нас, і ти нам подобаєшся.
-Ви кидали в мене телефонні довідники… -Я такого не робив.
Патріс робив. Ти був там.
Він помер, тож поговори з ним про це.
Гаразд, ясно, що я не можу.
Це, до речі… Спочивай з миром, Патрісе, це Білл.
-Це не я. -Що, він? Пішов він!
Гаразд.
Я роками очолюю його фонд.
Він на мене і хвилини б не витратив.
Ти ж це знаєш! «Це аж у Нью-Йорку?
Блін, я не поїду через клятий тунель».
Та все ж люблю його.
Бачиш? Ти розумієш.
Ось так. Це смішно. Бо це правда.
«Гей, дурню».
Кіт назвав би мене дурнем.
«Працюєш над виступом, дурню?
Виправ останні жарти. Твій фінал — гівно.
Вони не знають, хто ти.
Поговори про те, хто ти, дурню».
Це завжди була порада. Це завжди була інформація.
І завжди вірні.
Кіт, це джедай.
Кіт — оракул.
Він один з тих людей, у яких ти навчаєшся,
про яких усі чули.
От бляха.
Я спускався сюди півтори години.
Ні, бачите, це зробили спеціально для мене.
У мене був другий… Щойно був мене другий інсульт.
Ні, не просто зараз, вилупки.
Кіт їздив зі Філадельфії
до Нью-Йорка і назад
щовечора.
Чому? Бо він піклувався про матір у Філадельфії.
Він був її опікуном.
А потім ще привіз Кевіна Гарта з Філадельфії,
наставляв його, навчив його всьому, водив його всюди.
Тож я сказав Кеву, перше, що я сказав Кеву:
«Запиши касету.
Хочу побачити касету.
З матеріалом».
Дейв Еттелл, який досі наш клієнт, відомий нью-йоркський комік.
Люди кажуть, не можна їздити на підпитку,
я називаю цих людей копами.
Але знаєте що?
Іноді немає вибору. Дітей треба відвезти до школи.
Хіба ні?
Мабуть, у 99-му чи 2000-му, скоріше, у 2000-му
Дейв Еттелл подзвонив мені і сказав про Кевіна Гарта.
Кажу: «Ти ніколи ні про кого не казав».
У «Керолайнс» є його запис,
зроблений власноруч з глибини зали.
Пам'ятаю, поставив його, і ми дивилися його з асистентами.
Він робив себе вразливим,
а я небагато бачив коміків, які це робили.
Щоб полегшити душу перш ніж почати,
усе, що я сьогодні кажу, це жарт, ясно?
І нічого іншого.
Не ставтеся до цього серйозно.
Не підходьте до мене після шоу
і не кажіть: «І хто тепер смішний?»
Усе це.
Він був шалено смішний. Йому було 22 роки.
Чи я знав, що таке трапиться? Ні.
Для Кріса це повернення додому .
Це хвилює.
ВІТАЄМО В БРУКЛІНІ!
Я сказав агенту, коли побачив, що вони їдуть:
«Не плануй нічого на вихідні».
Я купую квиток. Бронюю Airbnb.
Я їду додому. Давно я тут не був.
Я з чекав, що повернуся, з'їм піцу,
піду гуляти, побачу пуерториканських дівчат.
Але я мушу бути на цих шоу.
ТЕАТР ДЖОНС-БІЧ
БАРКЛАЙС-ЦЕНТР
Тато працював у «Нью-Йорк Дейлі Ньюс».
Їхня редакція — на місці,
де зараз знаходиться «Барклайс-центр».
Коли «Дейлі Ньюс» переїхали в Нью-Джерсі,
цю будівлю знесли і побудували «Барклайс».
Тому це важливо. На цій землі працював тато.
БЕДФОРД-АВЕНЮ
СТЕЙВЕСАНТ-АВЕНЮ
У 1988 році помер мій батько,
а через півтора року ми втратили будинок.
Ну, і таке буває.
Тож, розумієте…
Типу: «Га? Що?»
Розумієте? У 89-му це було:
«У нас на будинку рожева наклейка»,
і мій брат приїжджає сюди, родина розділяється,
і, знаєте, ми досі відходимо від цього лайна.
Ми поводимося так, ніби мій батько помер раптово.
Ні. Якщо поглянути на статистику, він помер вчасно.
Донедавна середньостатистичний темношкірий чоловік помирав у п'ятдесят.
Тож, якщо ти найстарший, ти завжди…
усе твоє життя… ти готуєшся до смерті батьків.
Усе життя. Тому вони такі суворі з тобою,
бо темношкірі чоловіки, особливо бідні темношкірі чоловіки
помирають у віці за п'ятдесят.
Кріс був найстаршим братом в домі,
тож на нього лягла уся відповідальність,
він маг і допомагати зі світлом, газом, іпотекою.
Йому довелося взяти на себе обов'язки, яких він не очікував, розумієте?
Він був найстаршим.
Він був хлопцем, якому мій тато вливав усе,
він мав стати чоловіком наступного дня, і це ніби тумблер переключили.
Яка робота у вашого батька?
Переривати вас, коли ви готуєтеся щось зробити.
Ти можеш сидіти вдома цілий день і нічого не робити.
Щойно у тебе з'являється справа, батько каже: «Гей.
А посуд помити?»
А як щодо тих дев'яти годин, коли я лежав?
Він був у комедійному клубі
мав заброньований час,
або що ще він робив,
коли не мав виступів увечері,
він сідав в машину і дрімав або щось їв.
Після смерті тата,
думаю, його горе проявлялося в тому, що він весь час працював.
Ми приходили в клуби,
і хлопці, чиї імена ми бачили на телебаченні,
виступали. А потім виступав мій брат.
Заходять знаменитості й виступають, а мій брат іде за ними.
І ця знаменитість знає мого брата. Це успіх.
Кріс був готовий виступати на більших сценах.
Потім Кріс пішов на «Суботнім вечором».
Ось, як було.
«У яскравих кольорах» були найпопулярнішими на ТБ.
У «Суботнім вечором» дев'ять років не було темношкірих акторів.
Бо Деймона Веянса звільнили за дев'ять років до цього.
Тож… І його майже не було у цьому шоу,
тому вони, типу…
На думку глядачів, у «Суботнім вечором» не було темношкірого актора
з часів Едді Мерфі.
Я потрапив у «Суботнім вечором» через ініціативу рівноправ'я.
Чи потрапив би я на SNL, якщо б не було «У яскравих кольорах»?
Мабуть, ні.
«Темна сторона з Натом Іксом».
Мир, брати й сестри.
Я Нат Ікс, ласкаво просимо на «Темну сторону» —
єдине 15-хвилинне шоу на ТБ.
Чому лише 15 хвилин?
Бо якби мені дали більше,
це вважалось би добробутом.
Я не вчився в коледжі.
Майже не ходив до школи.
Тож SNL був першою школою, яку я прийняв,
і в якій справді вчився,
і в мене були чудові викладачі.
Знаєте, Конан О'Браєн був сценаристом шоу,
коли я був у шоу.
Боб Оденкерк, чудовий Боб Оденкерк, «Краще дзвоніть Солу»,
був сценаристом шоу, який витратив на мене багацько часу.
У мене був офіс, де був я,
Адам Сендлер, Кріс Фарлі та Девід Спейд
ми ділили один кабінет.
А Майк Майерс був просто за рогом.
Знаєте, я був наче в школі комедії Людей Ікс.
Ми дивилися SNL лише заради Едді Мерфі.
А що темношкірий там зараз& Мій брат.
«Суботнім вечором» не про стендап-комедію.
Робити комедійні скетчі, імпровізації
чи грати — це протилежність навчанню коміка.
Щоб навчитися бути коміком, треба навчитися бути собою.
Хотів би я побачити, як Бетмен бореться зі злочинністю
в моєму районі.
Так.
Він такий: «Робін».
«Так, Бетмене».
ДЕВІД ШАПЕЛ, 1990 РІК GARVIN'S LAUGH INN
«Хіба ми не тут паркувалися? Машина була тут хвилину тому».
Я відкрив Кріса Рока, коли вчився в школі.
Вперше його побачив.
Він тиждень виступав у Вашингтоні, і я ходив за ним,
бо тоді темношкірі хедлайнери були рідкістю.
Він був на зльоті, бо щойно вийшов «Нью-Джек-Сіті».
НОВИЙ ДЖЕК-СІТІ 1991 РІК
То ти будеш робити чи ні? Сімнадцять, чуваче!
Покажи гроші. Що?
В гримерці «Камеді Конекшн»
ми з ним уперше мали довгу розмову.
Він пояснював мені, чи варто мені вступати до коледжу.
І до чого це призвело?
Зрештою, я не пішов у коледж. І вчинив правильно.
Іноді здається, що усім начхати,
ніхто не хоче давати тобі порад, ніхто не хоче тобі допомогти,
але я знаю, що Кріс Рок допоміг декільком людям.
І робить якісь важливі, великі справи.
Наприклад, Кріс Рок допомагав Ванді Сайкс, відкрив її, так?
І що сталося з її кар'єрою? Зірка.
Якщо я витратила 400 доларів на пістолет,
я когось застрелю, розумієте, про що я?
Поверхнева рана, мізинець, когось застрелять.
Я не дозволю пістолету за 400 доларів пропасти.
Тітки з «Ейвона», дін-дон, бах!
Якщо ти впевнений у своїй майстерності,
коли бачиш когось, хто має потенціал,
ти хочеш, щоб він став краще.
Я просив брата про п'ять послуг за все життя.
Він відмовив усі п'ять разів,
і я присягнувся небесам,
що більш ніколи в житті ні про що його не попрошу.
І 20 років я цього не робив.
Я приїжджаю додому на вихідних,
йду в гримерку після виступу.
Це велика справа, я стою в кутку.
І я буквально кажу собі в ту мить:
«Знаю, ти обіцяв цього не робити, але якщо промовчиш зараз,
це шанс всього життя, і якщо промовчиш, завжди шкодуватимеш.
Він, мабуть, відмовить, як завжди,
але ти хоча б скажеш це перед усіма.
Що у нас в понеділок?
Бо це "Барклайс".
Мама живе через дорогу.
Що в понеділок?»
Усі…
Кріссі на дивані. Ми кличемо Кріса Кріссі.
Кріс, Кріссі сидить на дивані. Він каже: «Придумаємо».
Я кажу: «Народ, ви чули.
Ми придумаємо.
Я пішов». Я йду.
У неділю я лягаю спати, молюся, віддаю все в руки Всевишнього.
Якщо станеться, то станеться. Я буду поруч і підтримаю.
Це «Барклайс», Бруклін, дім.
І я в машині їду до «Барклайс»
і доїжджаю до Мангеттенського мосту,
ось-ось переїду по Мангеттенському мосту до Брукліна,
і мій телефон вимикається, я дивлюся, там написано «Сьогодні ти будеш у шоу».
Я просто, бляха, божеволію.
Бруклін, вітайте мого друзяку, Тоні Рока. Не чую вас!
Брукліне, як справи?
Не думали, що побачите мене?
Я ж місцевий.
Я сказав братові: «От би ти виступив у Брукліні і не запрошував мене.
Бо вийду на сцену і надаю тобі по мордасах».
Тоні завжди був кращим у всьому.
Коли ми зростали, чесно…
Я кажу це не для заспокоєння.
У Тоні…
Він вищий, він гарний
і він чудовий спортсмен, він вміє битися,
вміє грати в баскетбол.
Він просто такий крутий хлопець.
Було чудово, бо моя мама була там,
бачила Тоні, усіх нас.
І, не знаю, мені здавалося, що вся родина разом.
На один вечір хлопці родини Рок були разом,
це було чудово.
Крісе, повертайся сюди.
Тягни свою дупу назад на сцену.
Зробіть трохи шуму на честь мого брата!
Попрошу вас ще раз.
Пошуміть заради мого брата.
Гей.
Кріс Рок не просто друг. Не просто брат.
Це мій наставник.
Ось чому я стою там, де стою сьогодні.
Мені дуже важливо переконатися, що мій брат розуміє, який вплив він мав
не на мою кар'єру коміка, а на весь довбаний світ комедії.
Тут, у Брукліні,
відчув, що це найкраще місце, щоб показати цьому хлопцю наживо,
що, бляха, він означає для стендап-комедії.
-Люблю тебе. -Люблю, брате.
Я серйозно.
Поговори зі своїми людьми.
Бруклін!
Бед-Стай! Рок запалює!
Побачити маму Кріса за лаштунками було так круто.
Чесно кажучи, це один із небагатьох випадків, коли я заздрю.
Найбільша нагорода для твоїх батьків — побачити, як їхня дитина
стає на ноги.
Хотів би, щоб мама це побачила,
але сама думка про те, що мама за лаштунками, до біса крута.
Запал в мого брата точно від мами.
На тисячу відсотків.
Коли ми росли, мама робила все.
Тата то сідав, то виходив з в'язниці.
Мама казала: «Ти зробиш це, зроби все можливе».
Такою була моя мама.
«Якщо ти зробиш це…» «Дай мені зробити це з першого разу,
бо вона не дасть мені заснути, поки я це не зроблю».
Вона була звіром, абсолютним звіром.
Темношкірі мами-одиначки мають бути одними з найсильніших людей на планеті.
Нелегко виростити дитину,
і точно нелегко зробити це самій.
Байдуже, якого ти кольору, це важко і крапка.
Але темношкірим жінкам трохи складніше, я знаю,
багатьом темношкірим жінкам набридло це слухати.
«Ти маєш бути сильною. Ти така сильна».
Ні. Іноді я хочу, щоб мене обійняли.
Нелегко бути сильним.
Гадаю, що люди думають, що якщо ти темношкіра, ти впораєшся. Типу…
У суботу та неділю. 13 червня.
Це Ненсі Гарт,
і ми записуємо це для Роба і Кева Гартів.
Це буде щасливий День батька.
Отже, моя мама… У неї був рак яєчників.
Божевільна. Вона нам нічого не сказала. Ходила до лікаря вже рік,
і метастази стали такими, що нічого не можна зробити.
Коли я дізнався, сказав: «Ми нічого не можемо зробити».
Я пішов до лікаря, усе з'ясував,
бо я не вірив, що вона каже правду,
і кажу: «Є хоч якийсь шанс?» «Ні, це кінець».
У мами підвищувався тиск, і вона непритомніла.
Якщо вона починала говорити дурню, значить, знепритомніє.
Вона просто кричала.
«Кевіне, прибери ногу від хлопця
і поклади в коробку з-під піци, поки я не надавала…»
На виступі в Нью-Йорку
я бачив його перехід з Нью-Йорка до Лос-Анджелеса,
виникло питання: «Що його зламає?»
Моя мама знала.
Вона сказала: «Не кажи йому», бо у той час
він збирався їхати в Австралію на зйомки «Золото дурнів»,
усе лише починало налагоджуватися.
Мама сказала: «Слухай. Пообіцяй мені. Не кажи йому».
Кажу: «Добре».
«Ближче до кінця скажи йому, що я помираю».
А я такий: «Гаразд.
Я, звісно, був дуже близький з мамою.
Гадаю, була інформація, яку вони намагалися приховати від мене,
але деякі речі були очевидні, так?
Стало очевидно, що стан моєї мами набагато гірший,
ніж те, що мені казали.
Я сказав: «Слухай.
Лікар уже сказав мені це. Мабуть, у неї два тижні.
Я бачу по венах.
Якщо хочеш побачити маму, повертайся,
бо, можливо, іншої нагоди попрощатися не буде».
Він каже: «Стій, вона…» Я: «Так.
Це все, і я маю на увазі, що вона йде».
Він приїздить, я все пояснюю.
Він каже: «Бляха!»
І поки я йому це кажу,
він розповідає, як «Золото дурнів» відкрило для нього багато дверей,
і все таке. Я подумав: «Це божевілля».
Коли вона йшла, вона бачила,
що йому треба було це зробити.
«Зосередься, зроби все, не думай про те, що зі мною відбувається»,
і вона мала рацію. Абсолютно.
Знаєте, моя мама точно…
Це вона дала мені цю здатність
зрозуміти користь важкої праці,
зрозуміти,
що означає, говорити про те, що ти щось зробиш, і дійсно зробити це.
Цю працездатність виховала моя мама.
Пам'ятаю, вийшов мій ситком «Великий дім»…
ВЕЛИКИЙ ДІМ ABC, 2004 РІК
…і передпоказ,
де вони оголошують про всі нові шоу на каналі,
відбувався в Нью-Йорку.
Вони привезли мене.
Я в захваті. Я привіз решту акторів.
Це прорив. Життя скоро зміниться.
«Господи.
Починається.
Це успіх. Поїхали».
Я, як комік, набирав популярності.
І коли ми йшли на передпоказ,
перед тим, як вийти, мені на груди поклали руку.
«Вибачте, містере Гарт. Канал не бере ваше шоу».
Ось так швидко.
Твоє життя не може бути гіршим за моє.
А я усміхаюся. Хочеш знати, чому?
Бо антидепресанти діють?
Ні. Це тому, що завжди є проблиск надії, розумієш?
Головне її знайти.
Я пішов в готель, переодягнувся. Вийшов.
Я ходив на всі вечірки. Ви б подумали, що моє шоу покажуть.
Усі хлопали мене по спині.
Важко зітхали.
«Я чув, що сталося».
Життя.
Він пішов з міцнішими стосунками
з телеканалами й студіями, бо вони були на вечірках.
Просто охрініти!
У мене є приказка, Кевіне.
-Яка? -Завжди їж перед зустріччю.
-Чому? -Бо голодні люди кажуть дурню.
Тож навіть перед зустріччю за обідом, де треба щось поїсти,
з'їж щось!
-З'їж шматок хліба. -З'їж шматок хліба.
Щоб ти не казав дурні.
«Я не підпишу угоду, бо ви, ушльопки…»
«Іди в сраку й NBC із собою бери!
Мені все одно не потрібен канал!
Я покажу це лайно…
Я продаватиму це шоу зі свого багажника!»
«Думаєте, мені не насрати на вас?
Думаєте, не насрати на цю студію?»
«Кляті білодупі!»
Тоді йди.
«Я не хотів назвати керівника NBC білодупим.
Я просто був голодний!»
«Я цілий день не їв. Якби я поїв…»
Я б не назвав керівника NBC білодупим.
Але я не поїв.
Отже, якщо ти нічого сьогодні не навчився…
Так, я візьму телячу відбивну.
Що сталося з моїм братом?
Люди не знають передісторії, він не може показувати скетчі.
Він писав смішні жарти, розповідав їх друзям,
ми казали: «Це бомба. Додай в шоу».
Субота: «Мене вирізали».
Репетиція: «Мене вирізали».
Він намагався зорієнтуватися в SNL.
Він ніколи не виявився тим Едді Мерфі, яким ми думали.
Було важливо, що Кріс опинився в SNL,
але те, як вони його використовували, чи радше, не використовували,
на це було важко дивитися.
Тоді йому запропонували «У яскравих кольорах».
Веянси пішли. Вони хотіли зберегти шоу.
«Запросимо Кріса Рока».
Його агент і менеджери казали цього не робити. Він зробив.
Тож «У яскравих кольорах» — це просто шалено популярне шоу.
У ЯСКРАВИХ КОЛЬОРАХ
КОРОЛІ СОРОЧОК БЕТМЕН — ЛАЙНО
Туди йшла культура.
Часто я йшов із SNL
і замість того, щоб піти на вечірку на честь завершення зйомок,
ішов у Латинський квартал
і тусувався з Кід'ен Плей, Квін Латіфою,
з тою командою,
і Еріком Бі, і, знаєте,
Джем Майстер Джеєм, розумієте,
і це теж були мої колеги.
Вони були, знаєте… Я тусувався з темношкірими.
І не просто темношкірими, з творчими людьми.
Тож я знав, що культура йде в той бік,
і просто хотів бути там, де все відбувається.
Скільки за морозиво?
Морозиво? Ти справді хочеш морозива? Я знайду тобі морозиво.
Може, тобі в голову кулю 44-го калібру?
Може, 22-м калібром і поверхневу рану?
Геть звідси!
Гадаю, він зняв один епізод, може, два.
«У яскравих кольорах» закрили.
Менеджери йдуть, агенти йдуть.
Він буквально не працює.
Якимось дивним чином моя кар'єра закінчилася.
У мене немає телешоу,
я просто комік.
Знаєте, тоді я не знав,
що це потужніше, за усе інше.
Я пам'ятаю, як він ходив по клубах, повертався туди
і казав: «Гаразд, я дізнаюся, що в мене є особливого».
Те, як він підійшов до кар'єри після «Суботнім вечором»,
схоже на фільм «Роккі» в реальному житті.
Тоді він не був офігезним коміком, яким він є сьогодні.
Він намагався знайти свій шлях.
Батько помер, тож це мотивація.
Якби Мік Джаггер водив таксі…
У тебе велика родина, це мотивація.
Мама каже: «Ти старший, головний у домі»,
тож загнали в кут, до біса.
До роботи.
Тоді з'явилися «Товстозаді жарти».
У нас, темношкірих, навіть немає заправки для салату.
У нас немає… У всіх є соус для салату.
У нас немає. Чим темношкірі заправляють салат?
Гострим соусом!
Блін, «Товстозадими жартами» він усіх просто вбив.
Щойно він побажає добраніч, увесь натовп…
Я такий: «Ні фіга!»
Я почав справді захоплюватися професійними коміками.
Я сказав: «Я хочу бути професійним коміком».
Було щось у тому, що якщо ти став коміком,
відразу зробив собі ім'я, ти не думав:
«О, це той хлопець, який грає будь-кого в серіалі».
Ти казав: «Це Кріс Рок».
Найцінніше, що ти маєш як комік, —
це твоя репутація живого виконавця.
Якщо ти маєш репутацію офігезного виконавця,
можеш зробити невдале кіно, невдале телешоу,
що завгодно, всім начхати.
Можна роками не випускати хітів,
але якщо знають, що в тебе круті концерти, буде аншлаг.
-Ясно. -Це важливо.
-Справді, важливо. -Справді.
У Спрінгстіна не було хітів 30 років.
Аншлаг на кожному концерті.
І квитки швидко розходяться.
Коли той вилупок випустив «Наважтеся»,
він усім позатикав роти.
Блін, я дивився на HBO, спецвипуск.
Спецвипуск з в'язниці. Кілька місяців тому.
Зазвичай, коли дивишся про в'язницю
на звичайному каналі, там багато чого не показують.
Але не у спецвипуску з в'язниці на HBO. Вони показали все.
Беруть інтерв'ю у чувака. Кажуть: «Сер, коли приходить новий в'язень
і хоче наркотиків, як тут почати?»
Хлопець каже: «Спочатку я змушую їх попрацювати язиком».
Він був першим, хто писав жарти, як пісню,
з хуками і таким іншим.
«Не кажу, що він це робив, але розумію».
Коли це лайно з'явилося на вулицях, я чув, як люди говорили це в барах,
він став Дрейком.
«Наважтеся», Кріс Рок.
49-ТА ЦЕРЕМОНІЯ ВРУЧЕННЯ «ЕММІ»
Дякую. Отакої!
Я просто хочу подякувати всім, хто голосував за мене,
це визнає стендап-комедію справжнім мистецтвом.
Кріс відновив стандарт досконалості,
якого бракувало комедії.
«Наважтеся» змінило моє життя
дуже швидко.
Навіть важко оцінити, як.
Гадаю, «Дорослий маленький чоловік» і «Усі зірки» Шакіла
вийшли в одному році.
Тож «Камеді Сентрал» показує його годину програму, Кевіна.
Його шоу, це неймовірно.
Так! Припиніть!
Годі!
Та годі!
У Шака було шоу для міської аудиторії на Showtime,
і він його порвав.
По-перше, я деру твою дупу лише на твій день народження.
Ні!
Розумієте, мистецтво суб'єктивне.
Комедія суб'єктивна.
Запалити на сцені — це не суб'єктивно.
Пам'ятаю Безвідповідальний тур» Кевіна.
Цей тур був найкасовішим туром в історії стендап-комедії.
Про це ми знаємо, офіційно.
Я в Медісон-сквер-ґарден, де завжди твориться історія.
Сьогодні сюди прийшли 19 000 людей.
Знаєте, немає нічого кращого, ніж побачити, як реалізується план.
Тож те, що почалося як ідея та слова,
швидко стає реальним.
БАРКЛАЙС-ЦЕНТР
ПРУДЕНШЛ-ЦЕНТР
Усі нью-йоркські виступи, Едді їх робив.
Едді виступав у «Ґарден» п'ять чи скільки вечорів,
потім у «Джерсі Медоулендс», чи як там її звали.
Потім пішов у «Нассау-колісіум» і типу…
-Ти був фанатом на трибунах… -Ні, я був…
…чи з Едді за лаштунками?
-За лаштунками. -Отакої.
-Я був хлопцем у «Бронкської історії». -Нічого собі.
Мені довелося спілкуватися з гангстерами. Я ще не був гангстером.
-Але мав бути з гангстерами. -Кінен.
-Кінен, Роберте. -Едді, Чарлі.
Розумієш, про що я? Чарлі.
Я був там. Рік Джеймс.
Подзвоню дружині. Дзвонила двічі.
-Дружина? -Починається.
-Знаєш? -Яка з дружин, Кевіне?
-Ні. У мене одна. -Поточна?
Не слухайте його. Виріжте це.
Привіт, красуне. Як справи?.
Добре. А ти там як?
Добре. Дякую, що піклуєшся про нього.
Він їсть кавун і називає всіх білодупими. Це все.
-Ми закінчили. -Що кажеш?
Він їв кавун, називав усіх білих білодупими.
Для нас усе скінчено.
Ми обоє в розпалі турів.
Так? Кріс у турі. Я у турі.
Справа не в тому, щоб перевершити іншого.
Це показник того, що ми всі можемо співіснувати разом.
Хочеш у «Селлар»?
Подивимось, хто там, і залишимось чи підемо? Вирішуй.
-Можна спробувати. -Можна.
-Так. -Ясно. Гаразд.
Найцікавіше, що стендапи у Нью-Йорку всю ніч.
Ти як справжній вампір, який шукає сміху.
Ніщо не схоже на нью-йоркську комедію.
Через кількість комедійних клубів
через енергію міста,
через плавильний котел людей.
У Нью-Йорку є всього потрохи.
Він універсальний, наскільки це можливо.
-Він сказав о десятій… Він сказав о 22:15. -Чуваче.
22:15. Йому кінець. Тобі кінець.
Есті й Менні. Спочивай з миром, Менні.
Менні й Есті управляли «Камеді Селлар».
і, знаєте, це місце, кажу вам, було наче «Будьмо».
Туди приходили всі, кожен комік.
Тут було справжнє братерство,
яке виникало за задніми столиками у «Камеді Селлар».
До того, як я став коміком, пам'ятаю, я тусив за тими столиками.
Я зустрічаю коміка,
дивлюся, як він виступає.
Я досі люблю сміятися,
тому якщо я сміюся, це добре.
Але окрім цього
скажімо, я поговорю з кимось
і я з'ясую, що за всім цим є ціла історія,
що мотивує цю людину
що він робить, чим займається.
І я вважаю, що коміки, особливо коміки,
мають неймовірні історії життя.
Готові до нового шоу? Давайте, народ.
У нас є молодий комік, який лише робить перші кроки,
і попросив про коротенький виступ.
Ми любимо просувати молодих коміків.
Готові його підтримати?
Пошуміть заради Кевіна Гарта. Кевін Гарт.
Коли він уперше сказав «Кевін Гарт»,
про кого, в біса, ви подумали?
Гаразд. Так, добре.
Думали, є ще один?
Господи!
Дякую. Це було трохи всрато, ні? Типу…
Вони сумнівалися…
Постійно питаю себе: «Чому я не божевільний?
Бо мав би.
Гадаю, я маю бути божевільним.
Після усього, що пережив.
Теоретично, мав би збожеволіти.
Хтозна. Може, ще встигну.
Може, на мене чекає гаряча порція божевілля.
Бо ти цього не бачив. Воно само.
Ніхто не планує божевілля.
Це просто стається.
Погляньте на Вілла Сміта. Він цього не планував.
Це просто сталося.
Взяло і, бляха, сталося.
«Не згадуй ім'я моєї дружини…» Він цього не планував.
Це клятий спалах.
У вас вечір повний комедій, народ, і справа не лише в мені.
А в інших дивовижних коміках на цій сцені,
і я люблю підтримувати енергію тут.
Сподіваюся, я її підсилив, бо наступні версії мене
і наступні версії суперзірок комедії
мають пройти цю сцену. Мусять.
Зробіть мені послугу. Покажіть їм таку саму любов.
Гаразд. Побачимося завтра.
Гаразд, круто.
Чекай. Що ти робиш?
Що? Нічого.
-Я йду додому. -Ти підеш пішки, так?
У мене лімузин.
-У мене «Бентлі». -Гей, Террі.
Він хоче зіпсувати тиждень. Нехай іде!
Він дуже впертий.
Найвпертіший з усіх, кого знаю.
МЕДІСОН-СКВЕР-ҐАРДЕН
КРІС РОК
Гадаю, у нас непогано зі звуком.
Здається, трохи… але ж це «Медісон-сквер-Ґарден».
-Це ж не… -Звучить чудово.
Гляньте на мою дупу.
Я бачив Кевіна тут
три чи чотири рази.
-Так. -Я бачив, як він палив.
-Тоді я вперше подумав… -«Я поясню».
…«Подивлюся, що в нього є».
…на шоу буде багато безглуздого вогню.
Смієтесь. Я не граю. Я серйозно.
Думаєш, це гра?
Я побачив вогонь і подумав: «Ця клята пожежа».
-Пальнув по цих сучках. -«Щоб його».
Нью-Йорк — це Мекка. Нью-Йорк, розумієте…
Більше вже нікуди.
Нью-Йорк — це не лише котел, де плавиться все і вся,
він може по-справжньому визначити артиста,
як жодне з інших міст.
Коли все зводиться до того, що ти береш мікрофон
перед глядачами, живими людьми…
-Треба мати, про що поговорити. -У тебе має бути щось.
Вони мають знати, хто такий Наїм, хто Спенк, хто Джої,
поки вони жартують.
Ти маєш залишити частину себе, коли йдеш зі сцени.
Це нюанси комедійного бізнесу,
нюанси мистецтва розповідати жарти.
Але робота є робота.
-Як справи? -Гей.
Як життя?
-Привіт. -Як ти, старий?
Заглянув до тебе, перш ніж почнемо. Як ти, чемпіоне?
-Як сам? -Просто так.
Ти вже працюєш?
Крісе, я в захваті від того,
що я дізнався, що це твій процес.
-Мій процес. -Це все твоє лайно?
Ну, ось це будуть основні моменти на сьогодні.
Кожна картка представляє жарт чи згадку,
яку я не хочу забути.
Розумієш? Ти пам'ятаєш усі свої жарти,
але іноді я такий:
«Я завершу не цієї. Закінчу цим».
Це ціла наука, яка визначає час для жарту.
Точно, і, до речі, іноді щось трапляється в новинах.
-Маєш запасні жарти. -Маю запасні жарти.
Я не лише вражений цим, але й розчарований у собі,
бо все, що в мене є, має працювати.
Поки ми доїдемо до Ґарден, це буде вже добре налагоджений механізм.
Усе в ритмі.
Ми з Крісом сказали: «Створимо ритм разом».
Маємо переконатися, що ритм є.
Репетицій не було. Не було розігріву,
щоб ми могли розібратися і побачити, чи це спрацює.
Ні. Кріс мав прийти зі своєю годиною. Я прийшов зі своєю.
СЕРІЯ КОНЦЕРТІВ МЕДІСОН-СКВЕР-ҐАРДЕН
Ти глянь на себе!
-Як справи? -Як справи?
-Привіт! -Не треба.
-Ні! Гей! -Як ти?
Як справи?
-Ну! -Ну!
Отакої, ти впорався. Я тут.
-Глянь на мого пацана. Як ти? -Як справи?
Ти глянь! Що тут таке.
Послухай мене. Нагодую вас ласими шматочками.
Так? Щоб ви знали, що в біса відбувається сьогодні.
Вони не знають, але в мене є коза. Мені довелося…
Місто дозволило мені взяти козу. Треба було, щоб мер, бляха…
Дейве, Кріс вийде в кінці.
Подумає, що шоу завершене.
Скажу: «У мене подарунок», маю подарувати Крісу квіти.
Це мій друг, наставник.
«У мене подарунок».
Скажу довбаному хлопцю, щоб приніс, і ми виведемо козла на сцену.
Скажу: «Цап для ЦАПа».
Ми з Шапелом зробимо крок назад,
і тоді виведемо цю довбану…
-Хай наш хлопець… -Це чудово.
-Нехай знає… -Це чудово, друже.
-Бляха… -Просто неймовірно.
Ти стільки усього пережив, отримаєш кляті квіти.
-Ти отримаєш квіти. -У мене мурахи.
-Він не знає. -Це супер.
-Не уявляє. -Чудово.
Він такий: «Гаразд, Кеве, було чудовим. Це круто».
Він гадки не має.
Я називаю Кріса ЦАПом,
бо він Цілеспрямований, Автентичний і Прекрасний.
Я називаю його ЦАПом через його здатність бути в курсі,
робити те, що він робить, на високому рівні
і добре проводити час.
Є стільки причин.
Долати перешкоди і залишатися тим, ким ти є,
все одно відчувати себе.
Є стільки всього, за моїм визначенням його, як ЦАПа.
Але при цьому ми називаємо Дейва ЦАПом.
Для нас Дейв — ЦАП. Едді — ЦАП.
-Едді — ЦАП. -Тут стільки рівнів.
Багато чемпіонів. Шугар Рей — чемпіон.
-Алі — чемпіон. Тайсон — чемпіон. -Усі.
Ми з Крісом виступаємо в Ґарден,
сподіваємося, що Дейв з'явиться.
Навіть коли ми робили замовлення і усе таке,
ми такі: «Гаразд, заощадимо час на випадок, якщо Дейв прийде».
Ми просто чекали.
Час ішов. І коли ми прийшли, нам подзвонили.
«Я приїду».
Дружба між мною, Кевіном і Дейвом,
ми взаємно поважаємо один одного, і це чудово.
У нас три абсолютно різні стилі.
Ніхто не відчуває загрози з боку іншого.
Усвідомимо, що, в біса, зараз станеться.
Чи я єдиний, хто накачався «Маунтін Д'ю»?
Я накачався, блін!
Я зараз стрибну на тебе, як мавпа-павук!
Ми хотіли зробити все з Дейвом,
а Дейв — це Дейв.
Хтозна, що Дейв мав робити того тижня, так?
Дейв справжня рок-зірка.
Дейв марширує під ритм власного барабанщика.
Дейв робить, що хоче, коли хоче.
І лише Дейв може орієнтуватися так, як Дейв.
Не заглиблюючись у процес,
головним вирішальним фактором є те,
що вони попросили мене.
Коли я зрозумів, що це для них важливо,
я сів у літак, зібрався
і приїхав до них із тим, що мав.
Що б я не мав, я б з'явився, бо це мої друзяки.
Дейве, я коротко.
Отче Небесний, я дякую тобі за те, що вперше зібрав мене
і моїх братів разом у цьому конкретному місці
на шоу такого масштабу.
Я прошу благословити всіх нас здатністю смішити людей,
і що важливіше, веселитися, любити, підтримувати.
Це історія, і ми дякуємо Тобі за надану нам можливість.
Іменем Твоїм. Амінь.
-Амінь. -Ходімо.
-Давай, друже. Давай. -Завдайте їм!
Давайте, хлопці.
У нас є можливість використати момент,
який буде жити вічно.
Радий усіх бачити.
Дейв вийшов. У нього був момент. Люди вибухнули.
Але бачили, як потім вийшов Кріс?
У нього було стільки впевненості, скільки его, коли він вийшов.
«Мені байдуже, що тут зараз було. Я той, хто я є».
Те саме, коли вийшов Кев. «Це було мило, але я все одно Кевін Гарт».
Моє маленьке дурбецало,
на «Медісон-сквер», після Шапела, Кріса,
неймовірно.
Кев закриває шоу:
«Боже мій». Спочатку я за нього хвилювалася.
Я кажу: «Давай, дурбецало, не налажай».
Кев такий: «Бамс!»
І виглядав як Реджі Джексон на полі.
«Медісон, гадський, сквер-ґарден»!
Крісе, тягни свою дупу сюди.
Ану йди сюди, коханчику!
Виходь сюди, кажу!
Так, сер!
Так, сер, Дейве!
Так, сер!
Гей.
Дейве, у мене є подарунок.
У мене подарунок для Кріса… -Ні.
Ні. Зараз я тобі віддам.
-Це треба. -У мене є годинники.
Ні. У мене є довбаний подарунок. Закрий рота і бери.
-Несіть сюди, хлопці. Неси сюди. -Нічого собі.
Віддай мені.
Дякую.
Постав, будь ласка.
Охрініти.
Став її.
Ходімо.
Я купив тобі срану козу.
-Цей козел… -Знаєш чому?
-… шофером. -Подарунки-приколи?
-Це не прикол. -Я не Нік Кеннон, падло!
Ні. Іди в дупу.
Хлопче, це цап для довбаного ЦАПа.
Тримай свого цапа, хай йому.
Стань посередині.
Усвідом, що ти видатний, і я люблю тебе.
-Без тебе… -До речі…
…нічого б не було.
…це найгірша ніч у житті цього козла.
Козел просто радий, що він зараз не в ямайському ресторані.
Іди сюди.
Козел сере!
-Козел сере! -Кемерон годував козу індійською їжею.
Козляче лайно по всій сцені.
Кевіне, це була жахлива ідея, друже.
Він казав, що зробить це. «Подарую Крісу справжню козу».
Я сказав: «Це чудова ідея».
-Поглянь на цю штуку. -Сраний козел.
Приведи козла.
Якби Кріс не взув білі черевики…
Перший день у шоу-бізнесі, а він вже сере на сцені.
-Що таке? -Дейве.
Треба дати козлу ім'я, Крісе.
Іди сюди. Його звати Вілл Сміт. Іди сюди, Дейве.
Що?
Що я таке сказав? Що?
Коли прийде час йти до Зали слави, я піду.
Але зараз я все ще граю. Зараз…
Я набрав 25 очок, зробив вісім підбирань і шість результативних передач вчора.
Не можна бути в Залі слави і грати одночасно.
Я ще граю.
І ще добре це роблю.
Поплескайте.
Кріс Рок.
Кевін Гарт.
Я Дейв Шапел.
Дякую всім
і добраніч.
Переклад субтитрів: Наталія Базилевська