Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫אליסיה.‬
‫אל תעשי את זה, אליסיה. תפסיקי, מתוקה!‬
‫- דון קישוט -‬
‫לא, בבקשה!‬
‫- מבוסס על ספרו של קרלוס גרסיה מירנדה -‬
‫- הנערה מקריון -‬
‫- גייסי: היא זאת שתמות -‬
‫- כעבור שש שנים -‬
‫- וירחיניה: תראו! -‬
‫- מתיחות ליצנים מעולות!!! -‬
‫אין לך עיניים?‬
‫- ליצנים קטלניים -‬
‫- אנחלה -‬
‫- שרה -‬
‫היי.‬
‫הספר שנתת לי לקרוא היה די רומנטי.‬
‫כדאי שתישן איתי הלילה, שלא תפחד.‬
‫אה, כן?‬
‫- ננדו -‬
‫ארבעה ימים, ולא קיבלתי ממך הודעה אחת.‬
‫סריטה, אני אצטרך להפסיק לשכב איתך.‬ ‫את מתחילה להתנהג כאילו אנחנו זוג.‬
‫- ראי -‬
‫היי! אלה החברים שלי ממועדון הקריאה.‬
‫חבר'ה, תגידו שלום לעוקבים שלי.‬ ‫כבר יש לי 11,502.‬
‫בבקשה, שמישהו יגאל אותו כבר מהבתולים שלו.‬
‫- קולדו -‬
‫נתראה.‬
‫מדור הרומנים הרומנטיים?‬ ‫-שם. ליד הטעם הרע שלך.‬
‫- תמחזרו את הזבל שלכם -‬
‫- אווה -‬
‫- ליצנים קטלניים -‬
‫- וירחיניה -‬
‫- סבאס -‬
‫- מועדון הקריאה הקטלני -‬
‫מה קורה?‬ ‫-היי.‬
‫מה המצב?‬
‫מה דעתך על החדר‬ ‫שהאוניברסיטה הקצתה למועדון הקריאה?‬
‫ממש ליד הכבשן, למקרה שנרצה לשרוף את עצמנו.‬
‫כולם מוכנים לפגישה השביעית?‬
‫"ליצנים קטלניים" מאת מירנדה דונקן.‬ ‫מי בחר את הספר הדפוק הזה?‬
‫ראי, למה אתה כאן?‬ ‫אתה בכלל לא קורא את הספרים.‬
‫מי רוצה להתחיל? אולי החבר החדש במועדון?‬
‫מגניב שהצטרפת למרות שאתה לא לומד כאן.‬
‫בסדר, אני אתחיל.‬
‫חשבתי שהספר כתוב היטב,‬
‫והליצנים הקטלניים היו מפחידים,‬ ‫אבל זה הכול.‬
‫הוא סתם מפחיד.‬ ‫-את לא אוהבת לפחד?‬
‫לא כתבת ספר אימה?‬
‫כן, אבל כשהייתי קטנה.‬
‫טוב, אבל… אנחנו מדברים על הספר, לא?‬
‫להיות מפחיד זה לא מספיק.‬ ‫ספר צריך גם עלילה טובה.‬
‫לדעתי יש פה עלילה. הוא מדבר על קולרופוביה.‬
‫מה זה?‬
‫פחד לא רציונלי מליצנים.‬
‫אדם עם פוביה כזאת‬ ‫חוטף התקף פניקה כשהוא רואה ליצן.‬
‫היי, ראיתם את הסרטון‬ ‫של הליצן הקטלני ששיתפתי בקבוצה?‬
‫הוא מפחיד בטירוף.‬ ‫-לא.‬
‫חשבונות של ליצנים קטלניים,‬ ‫זה מפחיד בטירוף.‬
‫הם מעלים תמונות שלהם מחזיקים בלונים‬ ‫עם פרצוף של פסיכופת.‬
‫כן, בהשראת ג'ון ויין גייסי,‬ ‫רוצח סדרתי שהתחפש לליצן.‬
‫הוא הרג ילדים וקבר אותם בחצר שלו.‬
‫ולמה אתה יודע כל כך הרבה על זה?‬
‫זה די מפחיד.‬ ‫-תראה.‬
‫יש לי תחפושת ליצן קטלני מהאלווין.‬
‫זה קריפי.‬ ‫-ללבוש אותה?‬
‫מפחיד בטירוף.‬ ‫-לא.‬
‫לראות מישהו כזה היה מפחיד גם אותי.‬
‫יותר מכל ספר.‬ ‫-טוב, גם קריאה יכולה להיות מפחידה.‬
‫זה רק דורש קצת דמיון.‬
‫אתה אומר שאין לי דמיון כי אני ברמן?‬
‫לא אמרתי את זה, ננדו.‬ ‫-רמזת את זה, סבאס.‬
‫ננדו, הוא לא אמר את זה.‬
‫סבבה.‬
‫סליחה רגע.‬
‫זה לא מה שאמרתי.‬
‫למה את מגינה על החנון הזה?‬ ‫את לא רואה שמעצבן אותו שאני כאן?‬
‫מה? סבאס ממש שמח שהצטרפת למועדון.‬
‫בטח. הוא הסכים רק כי ביקשת ממנו.‬
‫רציתי שתצטרף כדי שנבלה יותר זמן יחד, לא…‬
‫את באמת לא רואה שהוא דלוק עלייך?‬
‫אתה רוצה לקבוע מי יהיו הידידים שלי?‬ ‫אם כן, כדאי שתמצא לך חברה אחרת.‬
‫קרוסדו אמר שהוא יקרא את מה שכתבת?‬ ‫הוא המרצה הכי טוב שלנו.‬
‫רק שאין לי מה להראות לו.‬
‫סבאס, יש לי מחסום כתיבה.‬ ‫לא כתבתי כלום כבר שש שנים.‬
‫אנחלה, את סופרת.‬
‫את תצליחי לכתוב עוד ספר.‬
‫אני לא באמת מחשיבה את עצמי לסופרת.‬
‫ננדו אומר שבגלל זה‬ ‫אני לא מוצאת רעיון לספר.‬
‫אגב, סליחה על איך שהוא התנהג‬ ‫במועדון הקריאה.‬
‫לא קרה כלום.‬
‫אולי תוציאי מהדורה חדשה של "הנערה מקריון"?‬ ‫כמעט לא נשארו עותקים בחנות.‬
‫הדמות הראשית מרתקת.‬
‫ואימא שלה מצמררת. זה היה הרעיון שלך.‬
‫אני לא יודעת. כתבתי את הספר מזמן.‬
‫אני מרגישה שהוא לא שייך לי.‬
‫היי, רוצה לכתוב קצת יחד?‬
‫אביא את המחשב הנייד שלי למעונות…‬ ‫-ננדו בא אליי אחרי שהבר נסגר.‬
‫הכול טוב.‬
‫אני ממילא צריך לפתוח‬ ‫את חנות הספרים מוקדם מחר, אז…‬
‫אני מאמין בך.‬
‫אני בטוח שתצליחי למצוא עוד סיפור.‬
‫נקווה.‬
‫אני זז.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫- פרופסור קרוסדו,‬ ‫בהמשך לשיחתנו, מצ"ב הספר שאני כותבת. -‬
‫- אלה רק הפרקים הראשונים. -‬
‫- ליצנים קטלניים -‬
‫- מחיקה -‬
‫- קולרופוביה -‬
‫- איך אני יודע אם יש לי קולרופוביה?‬ ‫מה גורם לקולרופוביה? -‬
‫- מהי קולרופוביה?‬ ‫הכירו את התסמינים -‬
‫- תעשו את המבחן! -‬
‫מפלצות, שדים,‬
‫רוחות רפאים, מכשפות…‬
‫וייצוגים אחרים של הרוע‬
‫מעולם לא התקבלו בעין יפה‬ ‫בקרב מבקרי הספרות,‬
‫חרף ההצלחה המסחרית שלהם.‬
‫בעיניי, אימה זה ז'אנר נחות.‬
‫לספרי אימה יש חולשה מרכזית אחת.‬ ‫תמיד חסר בהם משהו.‬
‫מה חסר?‬
‫אולי הסיפורים לא אותנטיים מספיק?‬
‫בדיוק.‬
‫בספרי אימה יש ערפל ודלתות שנסגרות מאליהן,‬
‫אבל חסר להם המרכיב החיוני לסיפור טוב.‬
‫אמת.‬
‫בימינו, סופרים רבים משכתבים‬ ‫את החזון של אנשים אחרים.‬
‫אפילו אני מקבל חיבורים מתלמידים,‬ ‫בלי לנקוב בשמות,‬
‫שפשוט גונבים את הסיפורים‬ ‫של הסופרים האהובים עליהם.‬
‫זו לא גנבה. זה פאנפיקשן.‬
‫לוקחים סיפור קיים ומשכתבים אותו.‬
‫ואז מעלים אותו לאינטרנט,‬ ‫העוקבים קוראים אותו…‬
‫זה מגניב.‬ ‫-זאת ההגדרה של גנבה ספרותית.‬
‫למה כולכם כאן?‬
‫אתם רוצים להיות סופרים, נכון?‬
‫טוב, לשם כך אתם צריכים לחיות.‬
‫תפסיקו לגנוב סיפורים‬ ‫ותתחילו לכתוב סיפורים מהחיים שלכם.‬
‫אלה יהיו סיפורים טובים.‬
‫אחלה. יש לי עתיד מזהיר‬ ‫ככותב סיפורים פורנוגרפיים.‬
‫כן. אלה יהיו סיפורים קצרים.‬
‫אנחלה.‬
‫קיבלתי את המייל שלך.‬
‫באמת? סליחה, הייתי בטוחה שלא שלחתי אותו.‬
‫הבנתי. אולי נלך לדבר במשרד שלי, כמו שהצעת?‬
‫טוב, כן…‬
‫את עדיין כאן?‬
‫המתמחה שלנו נמצאת במשרד יותר ממני.‬
‫אתה רק צריך לחתום על טפסי התרומה.‬
‫נכון, התרומה.‬
‫אני לא נראה זקן כל כך, נכון?‬
‫אני תורם את גופי למדע.‬ ‫מתברר שיש מחסור בגופות.‬
‫שבי. תרגישי בבית.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫נתראה מחר.‬
‫יופי, סוף סוף יש לנו קצת פרטיות.‬
‫בבקשה, תגידי לי שאת לא כותבת ספר אימה.‬
‫לא. זה לא הז'אנר שלי.‬
‫תודה לאל.‬
‫אל תגלי לאף אחד.‬
‫אני עובר תקופה קשה כרגע.‬
‫בטח שמעת את הסיפורים, נכון?‬
‫אשתי…‬
‫אנחנו מתגרשים.‬
‫אני מצטערת.‬
‫בכל אופן, רצית לדבר על…‬
‫כן, ברור. קיבלתי את המייל שלך.‬
‫ו…‬
‫הופתעתי מאוד.‬
‫חשבתי שלא שלחתי אותו.‬ ‫האמת היא שאני קצת נבוכה.‬
‫לא, אל תרגישי נבוכה.‬
‫כלומר, זה עוד לא גמור.‬ ‫לא הייתי צריכה לשלוח אותו.‬
‫עשית את הדבר הנכון.‬
‫זו רק טיוטה ראשונית.‬
‫אני מעריכה מאוד את עזרתך, אבל…‬
‫לא נראה לי שאפשר להוציא מזה ספר.‬
‫מה? ספר?‬
‫מה ששלחתי לך. הפרקים הראשונים.‬
‫לא.‬
‫כנראה לא הבנתי נכון.‬
‫אבל אין בעיה, אשמח לעזור.‬
‫אני לרשותך.‬
‫חוץ מזה, זה רעיון נהדר.‬
‫נוכל לבלות קצת יחד.‬
‫אנחלה…‬
‫את מוצאת חן בעיניי.‬
‫אני לא בטוחה שאני מבינה.‬
‫אני חושב שאת מבינה טוב מאוד.‬
‫תפתח את הדלת.‬
‫אנחלה, תירגעי.‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫לא קרה כלום. בסדר?‬
‫הכול בסדר, כן?‬
‫או שאולי את רק משחקת אותה קשה להשגה?‬
‫זה מחרמן אותך? כן?‬
‫אותי זה מחרמן.‬
‫עזוב אותי!‬
‫מה הבעיה שלך?‬
‫כלבה מטורפת.‬
‫אלוהים.‬ ‫-תפתח את הדלת או שאצרח.‬
‫אבל את זאת ש…‬
‫תפתח אותה.‬ ‫-כלבה משוגעת.‬
‫תפתח.‬ ‫-כלבה משוגעת.‬
‫תסתלקי. קדימה, עופי מפה.‬
‫צאי. קדימה, לכי.‬
‫היי, תקשיבי.‬
‫אם תפתחי את הפה, אני אחסל אותך, מבינה?‬
‫תסתכלי עליי!‬ ‫אם תגידי מילה אחת, אני אחסל אותך.‬
‫קריירת הכתיבה שלך תיגמר.‬
‫הבנת?‬
‫בת זונה.‬
‫באתי להחליף אותך.‬
‫אני יודע שאת לא רוצה לדבר על זה.‬
‫אז…‬
‫חשבתי שאולי יעזור לך לכתוב על זה.‬
‫אני לא מבין למה היא לא רוצה להגיש תלונה.‬
‫כי אתה גבר.‬
‫בעיני העולם, קרוסדו הוא מרצה מכובד.‬
‫יגידו שאנחלה היא סטודנטית שאפתנית.‬
‫תשמרי עליה, בסדר?‬
‫להתראות.‬
‫היי.‬
‫אז אם יש לכם שאלות דומות,‬
‫פשוט תורידו את הסילבוס…‬
‫מה קרה?‬
‫כשאנחלה באה למשרד שלו אתמול…‬
‫מה?‬
‫לוח השנה המעודכן‬ ‫זמין בפלטפורמת הקמפוס הווירטואלי.‬
‫יש בו את התאריכים של הבחינות‬ ‫ושל המטלות עד סוף השנה.‬
‫לא נשאר הרבה זמן. אפרופו בחינות,‬
‫יש בחינה במבוא לספרות בשמונה ביוני,‬ ‫ובחינה בספרות למתקדמים בעשרה ביוני.‬
‫הן שוות 40 אחוזים מהציון הסופי שלכם.‬
‫- המועדון‬ ‫הודעה חדשה מראי -‬
‫- ראי: אנחליטה, שמעתי‬ ‫מה קרוסדו המניאק עשה לך -‬
‫- שרה: נעזור לך -‬
‫- סבאס: יש לנו תוכנית שתלמד אותו לקח -‬
‫- קולדו: הוא חייב ללמוד -‬
‫- ראי: נעשה לו מתיחת ליצן קטלני -‬
‫- אנחלה: אני לא בטוחה שזה רעיון טוב… -‬
‫- ננדו: חבר'ה, עזבו אותה… -‬
‫- שרה: אין מצב שאת הבחורה הראשונה‬ ‫שהוא הטריד. בואי ננקום בו! -‬
‫- אנחלה: בסדר, אני בעניין -‬
‫- ראי: אחלה, אבל אל תגידו כלום למפונקת.‬ ‫היא תלשין! -‬
‫- אל: לואיס קרוסדו‬ ‫נושא: הזדמנות שנייה -‬
‫- אני רוצה שתנשק אותי שוב. -‬
‫קולדיטו, תעלה את זה לחשבון שלך.‬ ‫זה יהיה אדיר.‬
‫ולהיתפס? אין סיכוי.‬ ‫נעלה את זה לחשבון מזויף.‬
‫בטוח שאין פה אף אחד?‬ ‫-האור דולק רק במשרד של קרוסדו.‬
‫נעבור שוב על התוכנית.‬
‫אני אתחיל במשרד.‬
‫שרה, את תהיי במסדרון עם קולדו ואווה.‬
‫אחר כך ננדו יזנק עליו, ואז סבאס.‬
‫ואנחלה, את תתפסי אותו במעבר הצדדי…‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫מי זה?‬ ‫-אני נשבעת, הספרייה הייתה ריקה.‬
‫- ספרייה -‬
‫אנחלה, קחי.‬
‫נעלת אותי בפנים.‬
‫למה את לבושה ככה?‬
‫אני הולכת למסיבת תחפושות.‬ ‫-לעזאזל, אווה.‬
‫היה לך תפקיד אחד: לוודא שהבניין ריק.‬
‫אז את רוצה לדעת‬ ‫למה אנחנו לבושים כמו ליצנים?‬
‫די, ראי. היא מפחדת.‬
‫היא יכולה להלשין עלינו.‬ ‫-וירחיניה, לא תעשי את זה, נכון?‬
‫מספיק. היא לא תגיד כלום,‬ ‫כי היא תהיה שותפה לזה.‬
‫מה תעשו?‬ ‫-זה מה שנעשה.‬
‫תיכנסי. פתוח.‬
‫מה זה?‬
‫מי אתה? עוד סטודנט מתחסד?‬
‫קדימה, עוף מפה. תסתלק.‬
‫לא!‬
‫תפסיק. בבקשה.‬
‫מספיק!‬
‫לא! הצילו!‬
‫הצילו!‬
‫מה אתם עושים? לא!‬
‫מספיק!‬
‫לא, בבקשה.‬
‫בבקשה! לא!‬
‫לא!‬
‫הצילו!‬
‫לא!‬
‫הצילו!‬
‫אלוהים!‬
‫לא!‬
‫שיט.‬
‫הצילו!‬
‫מה אתם עושים?‬
‫לא!‬
‫פאק.‬
‫אנחלה!‬
‫מה עשית?‬ ‫-אנחלה.‬
‫למה דחפת אותו?‬ ‫-לא עשיתי כלום.‬
‫הוא פשוט נפל.‬ ‫-מה קרה?‬
‫הוא רץ לכאן מכוסה בדם.‬
‫הוא מת?‬ ‫-לא! מה לעזאזל עשית?‬
‫פאק.‬ ‫-שיט.‬
‫הרגת אותו!‬
‫תירגע, אחי.‬ ‫-לא.‬
‫היי, כולנו עשינו את זה.‬ ‫-לא. אני לא עשיתי כלום.‬
‫אף אחד לא פאקינג עוזב.‬
‫אף אחד לא עוזב.‬ ‫-צריך להתקשר למשטרה.‬
‫ושיעצרו אותנו על רצח?‬
‫חייבים לעשות משהו.‬ ‫-שיט.‬
‫קרוסדו נפל. זו הייתה תאונה.‬
‫אנחנו לא מתקשרים לאף אחד, ובטח שלא למשטרה.‬
‫הוא היה לבד בבניין, נכון?‬
‫אף אחד לא ראה מה קרה.‬ ‫יחשבו שזו הייתה תאונה.‬
‫בואו נלך.‬ ‫-הוא אמר שאשתו עזבה אותו.‬
‫אולי יחשבו שהוא התאבד.‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו חייבים לספר למשטרה.‬ ‫-לא, אנחלה.‬
‫בבקשה. את רוצה להיכנס לכלא?‬ ‫-צריך לזוז.‬
‫אני יודע שזה מצב דפוק,‬ ‫אבל אם נדווח על זה רק נסתבך.‬
‫השתגעת?‬
‫אל תדפקי אותנו, אנחלה.‬
‫הסתבכנו בחרא הזה בגללך.‬
‫זה לא קרה.‬
‫לעולם לא נדבר על זה שוב.‬
‫בואו נישבע.‬
‫אני נשבעת.‬
‫אני נשבע.‬
‫אני נשבעת.‬
‫בסדר.‬
‫אני נשבעת.‬
‫אני נשבע.‬
‫אני נשבעת.‬
‫חבר'ה, מצאו את הגופה של אחד המרצים בקמפוס.‬
‫- מה קרה בקמפוס שלי?‬ ‫אני לא מאמין, חבר'ה! -‬
‫- זה קרוסדו! -‬
‫- מרצה נמצא מת באוניברסיטת סרוונטס -‬
‫- תאונה קטלנית באוניברסיטת סרוונטס -‬
‫- אנחלה: חשבתי שתתמוך בי, אבל טעיתי -‬
‫- אל תתקשר אליי שוב -‬
‫- מותו הטרגי של לואיס קרוסדו ריי -‬
‫- לואיס קרוסדו -‬
‫- מרצה נמצא מת בקמפוס -‬
‫- מרצה באוני' סרוונטס מת בתאונה -‬
‫- גירושין ואלכוהוליזם -‬
‫- תאונה או התאבדות -‬
‫- ננדו: אני מתגעגע אלייך‬ ‫מה שעשינו לא ישתנה גם אם תתעלמי ממני -‬
‫ראית את החדשות? חושבים שזו הייתה התאבדות.‬
‫תקשיבי, אין לנו שום סיבה לדאוג, בסדר?‬
‫אנחלה, אני מצטער על כל זה.‬
‫אבל אם היינו הולכים למשטרה,‬ ‫זה היה הורס לנו את החיים.‬
‫סבאס, החיים שלנו כבר הרוסים.‬
‫אני יודעת מה עשיתי, מה כולכם עשיתם.‬
‫בגללי.‬
‫בסדר. קדימה, חבר'ה.‬
‫שבו.‬
‫הייתי עושה את זה שוב.‬ ‫-תזדרזו, בבקשה.‬
‫בשבילך.‬
‫בסדר, היום נחליף נושא.‬
‫נדבר על ספרות אוטוביוגרפית,‬
‫ובפרט, אוטוביוגרפיה בדיונית‬
‫המשלבת אירועים אמיתיים מחייו של הסופר‬ ‫ואלמנטים בדיוניים.‬
‫- הליצן המשוגע הצטרף לקבוצה כמנהל -‬
‫לעיתים הסופר משנה את שמות האנשים והמקומות.‬
‫זה תרגיל ספרותי שבו הסופר מתעתע בקוראים‬
‫ומנסה לגרות את יצר הסקרנות שלהם‬ ‫באמצעות בלבול מכוון.‬
‫"האם האירועים מתוארים כפי שקרו באמת?"‬
‫זה יכול להיות אתגר מרתק עבור הקוראים,‬
‫כי הוא מאלץ אותם לנתח את הטקסט ולחפש רמזים‬
‫בניסיון למצוא את האמת שמאחורי הסיפור.‬
‫לדוגמה…‬
‫תסתכלי בטלפון שלך.‬
‫- הליצן המשוגע‬ ‫פרק ראשון -‬
‫- מותו של המרצה -‬
‫"פרק ראשון: מותו של המרצה.‬
‫"וכך הגיבורה, המופרע,‬
‫"האימו, החתיכה, המפונקת,‬
‫"המשפיען, הספרנית והשפוט‬
‫"הרגו את הפרופסור.‬
‫"הם הפכו למועדון הקריאה הקטלני.‬ ‫מגיע להם למות כעונש על מה שעשו.‬
‫"והם ישלמו על כך בחייהם,‬ ‫אחד אחרי השני, בכל פרק.‬
‫"המשך יבוא."‬
‫מאיפה הפוסט הזה?‬
‫אסקרילאו.‬ ‫זה אתר שאנשים מעלים אליו סיפורים.‬
‫בעיקר פאנפיקשן גרועה של בני נוער.‬
‫אם הוא יודע מי אנחנו,‬ ‫למה הוא לא הולך למשטרה?‬
‫הוא לא נקב בשמות שלנו‬ ‫כי הוא לא רוצה שיידעו מי אנחנו.‬
‫הוא מנסה להפחיד אותנו.‬ ‫-לא.‬
‫מי שכתב את זה בטוח היה שם.‬
‫אז זה חייב להיות אחד מאיתנו.‬
‫רק רגע. מה זאת אומרת, "אחד מאיתנו"?‬
‫מי היה כותב דבר כזה?‬ ‫-מי?‬
‫החברה שלך, הגיבורה. היא לא רצתה להישבע.‬
‫או אתה. הכרת את האתר.‬
‫כל מי ששואף להיות סופר מכיר אותו.‬
‫וכולנו כאלה.‬ ‫-לא אני. אני לא כותב.‬
‫"אקסוסטיו נון פטיטה".‬
‫תפסיקו, חבר'ה.‬
‫אנחנו חברים, נכון?‬ ‫אנחנו לא רוצים להרוג זה את זה.‬
‫אנחנו לא משוגעים.‬
‫את אוהבת לכתוב, נכון?‬
‫את תמיד משרבטת במחברות שלך…‬
‫ראי, עזוב אותה.‬
‫תפסיק!‬
‫"היא זוללת בתאווה את קרביה עד שזולג דם מ…"‬
‫חלק מאיתנו משוגעים יותר מאחרים.‬
‫זהו, נגמר הסיפור של הליצן.‬ ‫-אתה כזה מטומטם.‬
‫אה, כן?‬ ‫-כן.‬
‫אבל מי חשף את הליצן?‬
‫זה לא אמיתי.‬
‫את בסדר?‬
‫אנחלה.‬
‫יש עוד פרק. הליצן העלה אותו עכשיו.‬
‫"פרק שני:‬
‫"מותה של המפונקת.‬
‫"המפונקת של המועדון לא התמודדה עם הפחד.‬
‫"היא רצתה לברוח,‬
‫"לרוץ הביתה לאימא‬ ‫כדי שהליצן לא יתפוס אותה.‬
‫"היא חשבה שתוכל להימלט,‬ ‫אבל גורלה כבר נחרץ."‬
‫איפה וירחיניה?‬
‫אין לי מושג.‬ ‫היא לא חזרה הביתה אתמול בלילה.‬
‫תודה.‬
‫"היא הגיעה עד לתחנת האוטובוס.‬
‫"השביל החשוך היה המקום המושלם לבתר אותה.‬
‫"זה הגיע לה.‬
‫"היא הייתה רוצחת, בדיוק כמו החברים שלה.‬
‫"המפונקת לא רצתה למות.‬
‫"היא התחילה לרוץ,‬ ‫והפילה את תיק הנסיעות שלה."‬
‫סבאס, אין פה כלום.‬
‫מכאן.‬
‫"היא התגנבה למעונות הנטושים."‬
‫איך היא נכנסה?‬
‫תראה! הנה!‬
‫"המסדרונות ודאי נראו לה אינסופיים‬ ‫כשרדפתי אחריה‬
‫"ואיימתי עליה בפטיש שלי."‬
‫שם.‬
‫לא!‬
‫"היא הסתכלה עליי בעיניים מלאות פחד,‬ ‫משותקת מרוב כאב.‬
‫"היא התחננה בפניי שלא אעשה את זה,‬ ‫אבל לא ריחמתי עליה.‬
‫"זה הגיע לה.‬
‫"כולם אשמים, והם ישלמו.‬
‫"אכתוב את מותם‬ ‫בספר המצמרר ביותר שנכתב אי פעם."‬
‫אם זה באמת קרה,‬ ‫היינו מוצאים עקבות דם, לא? וגופה.‬
‫אנחלה, אולי זה סתם מטורף שכותב ספר?‬
‫אנחלה.‬
‫- המשך יבוא… -‬
‫חבר'ה!‬
‫אין פה כלום.‬
‫אבל…‬
‫אני יודעת איך נחשוף את הליצן.‬
‫טוב, אולי אחד מאיתנו הוא סופר פסיכי.‬
‫אבל אני מעדיפה לחשוב‬
‫שהליצן הוא סופר פסיכי‬
‫שלומד איתנו באוניברסיטה ומכיר אותנו.‬
‫או סופרת. אולי זאת בחורה.‬
‫אין סיכוי שזאת בחורה. הליצן אכזרי מדי.‬
‫כי בחורה לא יכולה‬ ‫להיות הרעה בספרי אימה? בסדר.‬
‫זה עניין של כוח.‬
‫אבל אני פמיניסט.‬ ‫-אפשר להמשיך, אדוני הפמיניסט?‬
‫בטח. סליחה.‬
‫האדם שכותב את סיפור האימה הזה,‬ ‫לא משנה אם זה בחור או בחורה,‬
‫הוא מישהו שמומחה באימה.‬
‫רציחות מורכבות.‬
‫דמויות קלישאתיות.‬
‫האדם הזה מכיר את כל המוסכמות של הז'אנר.‬
‫ואם הוא לומד כאן,‬ ‫הוא בטח שאל הרבה ספרי אימה מהספרייה.‬
‫נכון?‬ ‫-בדיוק.‬
‫בסדר.‬ ‫-תראו.‬
‫מה נעשה? נחקור אותם אחד-אחד?‬ ‫נשאל אם הם רוצים להרוג אותנו?‬
‫חבר'ה, הרוצח שאב השראה‬ ‫מהספר "ליצנים קטלניים" שקראנו במועדון.‬
‫וכולנו יודעים מי הציע אותו.‬
‫רגע, תירגעו.‬
‫המו"ל שלח לי את הספר בלי שביקשתי‬ ‫כי יש לי הרבה עוקבים.‬
‫בסדר.‬
‫אין טעם להטיח האשמות,‬ ‫זה לא יעזור לנו למצוא את האדם הזה.‬
‫אולי זה מישהו שלא נמצא כאן? כמו ננדו.‬
‫ננדו בעבודה.‬
‫מוקדם כל כך? בבר?‬
‫תקשיבו, אני אגיד את זה שוב.‬
‫אנחנו חברים. לפחות, היינו חברים פעם.‬
‫גם וירחיניה.‬ ‫אנחנו לא רוצים להרוג זה את זה.‬
‫לכן אני מציעה שנכין רשימה‬ ‫של כל חובבי האימה באוניברסיטה‬
‫ונעקוב אחריהם ברשתות החברתיות.‬
‫יהיה די קל לגלות אם אחד מהם פסיכי, לא?‬
‫או שלא נעשה כלום ונחכה שיהרגו אותנו.‬
‫מה שבא לכם.‬
‫סליחה, אבל זה מגוחך.‬
‫אם זה נכון, איפה הגופה של וירחיניה?‬ ‫הליצן אכל אותה?‬
‫כן, אתם מתנהגים‬ ‫כאילו הסיפור של הפסיכי הזה אמיתי.‬
‫וירחיניה כנראה בכלל לא מתה.‬
‫אולי זה רק סיפור. אבל איפה וירחיניה?‬
‫במינימום, היא נעדרת.‬ ‫חייבים למצוא אותה, נכון?‬
‫את כזאת לוהטת כשאת חוקרת, מותק.‬
‫מה קרה? משעמם לך?‬
‫כנראה כי אתה לא יודע לקרוא.‬
‫היי, מתחשק לך חפוז?‬
‫אז כמו תמיד?‬
‫נראה שהם לא חוששים שהם יהיו הבאים בתור.‬
‫הנה התלמידים ששאלו‬ ‫הכי הרבה ספרים בז'אנרים האלה:‬
‫מותחנים, מותחנים פסיכולוגיים, זוועתונים,‬ ‫סיפורי רוחות, ערפדים, זומבים, אימה וכו'.‬
‫ועכשיו הרשימה.‬
‫קולדו אבוק, וירחיניה רוביו,‬ ‫סבסטיאן הויוס, שרה פונס,‬
‫אווה יאנייז, ראי גרסיה ואנחלה קונץ.‬
‫במילים אחרות, אנחנו.‬
‫המועדון.‬
‫זה אומר שאנחנו חובבי האימה‬ ‫הכי גדולים באוניברסיטה.‬
‫- הודעה קולית מננדו -‬
‫וזה גם אומר שאנחנו החשודים העיקריים.‬ ‫לפחות לפי הרשימה הזאת.‬
‫אני הולכת לקנות קפה. רוצים משהו?‬
‫בלי ציאניד, בבקשה.‬
‫הייתי עסוק. אתם סתם אוכלים סרטים.‬
‫אני בטוח שווירחיניה כתבה את זה בעצמה.‬ ‫תתקשרי אליי, טוב?‬
‫- הליצן המשוגע:‬ ‫מחפשת ספר? זה לא מדור האימה -‬
‫- אתה צופה בי? -‬
‫- כן -‬
‫- מה אני עושה עכשיו? -‬
‫אנחלה, תירגעי.‬ ‫-ננדו, הליצן.‬
‫הוא כאן.‬ ‫-די, תירגעי.‬
‫מה קרה?‬
‫רק מצאתי אותה. היא לא שלי.‬
‫עוף מפה!‬ ‫-מה אתם עושים? זה לא אני.‬
‫מה קורה?‬ ‫-החבר של הגיבורה רוצה להיות סופר.‬
‫שתוק, חנון!‬ ‫-איפה היית?‬
‫אנחלה, אפשר לדבר איתך?‬ ‫הם לא היו כאן כשהליצן שלח הודעה.‬
‫גם סבאס לא.‬ ‫-אני לא מאשים אותך.‬
‫אנחלה, הם רוצים שתחשבי שזה אני.‬
‫אפשר לדבר?‬ ‫-עדיף שתתחפף, אחי.‬
‫תודה.‬
‫מרגישה יותר טוב?‬
‫זה לא הגיוני. למה שננדו יעשה משהו כזה?‬
‫אולי זה יעזור לך להבין.‬
‫אי אפשר לדעת אם מישהו פסיכי‬ ‫רק לפי הרשתות החברתיות שלו.‬
‫אז עקבתי אחרי האדם היחיד‬ ‫שאנחנו יודעים בוודאות שהוא מטורף.‬
‫- הליצן המשוגע‬ ‫פרק ראשון -‬
‫הליצן.‬
‫זה הפרופיל שלו באתר הפאנפיקשן‬ ‫שאליו הוא מעלה את הפרקים.‬
‫נראה שהוא רוצה שיקראו את הסיפור שלו.‬
‫והוא שיתף אותו.‬ ‫-איתי?‬
‫לא התחברתי לאתר הזה כבר שש שנים.‬ ‫-אני יודע.‬
‫זה האתר שבו כתבת את "הנערה מקריון".‬
‫זה אומר לך משהו?‬
‫לכן זה בטוח ננדו.‬ ‫הרוצח הוא תמיד זה שלא חושדים בו.‬
‫לא תמיד. לפעמים זה דווקא החשוד הכי ברור.‬
‫החבר הכי טוב שמאוהב בחשאי בגיבורה?‬
‫גם אני חשבתי על זה, אבל…‬
‫אבל אני מעדיפה את חובב האימה.‬ ‫קולדו, חנון ורוצח.‬
‫אולי זו את, הסופרת הפמיניסטית.‬
‫או החבר הנרקומן שלך.‬
‫היי, ליצן! שלושה ג'ין וטוניק, ותזדרז.‬
‫היי, פסיכי! אתה חירש? משקאות, עכשיו!‬
‫ראי, למה אתה קורא לי פסיכי?‬
‫אתם הסופרים, לא אני.‬ ‫ומי חשב על מתיחת הליצנים?‬
‫מספיק!‬ ‫-אל תעצבני אותי.‬
‫דיקסיט.‬
‫- הודעה מהליצן המשוגע -‬
‫"פרק שלישי: מותו של המופרע.‬
‫"אין דבר מרגש יותר מאשר להרוג‬ ‫מישהו שחושב שהוא בלתי מנוצח.‬
‫"וזה בדיוק מה שהמופרע של המועדון חשב.‬
‫"אני מדבר עליו בזמן עבר,‬ ‫כי עכשיו הוא רק גופה."‬
‫תוריד את המסכה, שנראה את הפרצוף שלך.‬
‫מה?‬
‫זאת בדיחה מחורבנת?‬
‫"הוא ראה את החיוך המאושר שלי‬ ‫כשהמעיים שלו נשפכו החוצה.‬
‫"חיכיתי עד שהוא נחנק מדמו,‬
‫"ואז גררתי את גופתו לבריכה‬ ‫שבה חברי המועדון שרפו את הסוד שלהם.‬
‫"ואני אמשיך להרוג אותם בזה אחר זה,‬ ‫עד שלא יישאר אף אחד."‬
‫ראי!‬
‫הוא יצא בעצבים מהבר אתמול,‬ ‫ועכשיו הוא לא עונה לי.‬
‫שרה, ראי תמיד נעלם בלי לומר לאף אחד.‬
‫אולי נלך למשטרה?‬
‫נגיד להם שמטורף עוקב אחרינו.‬
‫זה לא סתם מטורף אקראי, אנחלה!‬ ‫ראי צדק. זה מישהו מהמועדון.‬
‫ננדו עבד אתמול בלילה, נכון?‬
‫כן. והוא רב עם ראי.‬
‫בסדר, הליצן כתב‬ ‫שהוא שרף את ראי בבריכה, נכון?‬
‫אבל ראי לא כאן. וגם לא המעיים שלו.‬
‫אין פה כלום.‬ ‫-ומה את עשית אתמול בלילה, אווה?‬
‫את היחידה שלא הייתה עם אף אחד אחר.‬
‫בסדר. אז עכשיו אני חשודה?‬
‫טוב, שיהיה בהצלחה בחיפושים‬ ‫אחר החבר המופרע שלך, בסדר?‬
‫נשיקות, מותק.‬
‫היי.‬
‫יש פה משהו.‬
‫- המשך יבוא… -‬
‫שלום, חובבי ספרים. ברוכים הבאים לסרטון חדש‬
‫שבו אמליץ לכם על ספרים… ועל דייטים איתי.‬
‫היום אני רוצה להמליץ על ספר‬ ‫שלא תמצאו בחנויות.‬
‫הוא מתפרסם ברשת, פרק אחר פרק.‬
‫קריפיפסטה בכיכובו של ליצן קטלני.‬
‫והחלק הכי טוב? הוא זה שכותב את הסיפור.‬
‫הסיפור מתרחש כאן באוניברסיטה.‬ ‫אז מה העלילה?‬
‫גופתו של מרצה לספרות‬ ‫נמצאת משופדת על הרומח של דון קישוט.‬
‫נשמע מוכר?‬
‫אבל מה אם קבוצת סטודנטים הרגה אותו,‬
‫ועכשיו ליצן קטלני נוקם בהם?‬
‫זו העלילה של הסיפור שהגאון הזה מפרסם ברשת.‬
‫אני מת על זה.‬
‫והכי טוב, זה סיפור אינטראקטיבי.‬ ‫הקוראים מחליטים מה יקרה.‬
‫אפשר להצביע באינטרנט ולהחליט‬ ‫מי הבא שימות. הבחור פסיכי לגמרי.‬
‫הוא הודיע את זה בפוסט האחרון שלו.‬ ‫בום! זה מטורף!‬
‫כמובן, יש לי פייבוריטים.‬
‫אני אוהב את המשפיען. לא הייתי הורג אותו.‬
‫האימו? אני לא סומך עליו.‬
‫השפוט סתם משעמם, והספרנית חכמולוגית.‬
‫הייתי הורג את הגיבורה, זו האמת.‬
‫היא זו שסיבכה את כולם בבלגן הזה.‬
‫טוב, חבר'ה, עד כאן להיום.‬
‫תזכרו לעשות לייק ולהירשם לערוץ.‬ ‫נתראה בסרטון הבא.‬
‫ממנטו ויוורה.‬
‫- תהרוג את הגיבורה! -‬
‫אלאה יקטה אסט.‬
‫מה הקטע, מניאק?‬
‫עכשיו כולם נגד אנחלה.‬ ‫-ננדו.‬
‫מה? רק הגנתי על עצמי.‬ ‫-מספיק.‬
‫סתום את הפה!‬
‫תירגע, אחי. אתה מתנהג כמו רוצח.‬
‫ננדו, בבקשה. כולם מסתכלים.‬
‫תירגע. מספיק.‬
‫איפה אנחלה? היא לא עונה לי. היא חסמה אותי.‬
‫שרה…‬ ‫-אני בטוחה שיש לה סיבות.‬
‫עדיף שתלך. אתה רק מחמיר את המצב.‬
‫תגידי לי איפה היא.‬
‫היא מתחבאת. הליצן אמר שהיא הבאה בתור.‬
‫אנחלה לא סומכת עליך, וגם אני לא.‬
‫אחלה.‬
‫קולדו, מי הבחור הזה?‬
‫סתם איזה מוזר שחושב שאני עם החברה שלו.‬
‫יאללה, משחקים?‬
‫הליצן לא ימצא אותך כאן.‬
‫אנחנו מוגנים.‬
‫תודה, סבאס.‬
‫אני חושב שיש יין במקרר. אלך לבדוק.‬
‫זה לא אמיתי.‬
‫אנחלה.‬
‫אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫בדקתי את הפרופילים של הליצן‬ ‫בכל הרשתות החברתיות,‬
‫ויש מישהי שהוא עוקב אחריה.‬
‫בחורה בשם אליסיה.‬
‫בפרופיל שלה כתוב שהיא סופרת,‬ ‫אבל היא לא פרסמה כלום כבר…‬
‫שש שנים.‬
‫את מכירה אותה?‬
‫היא הדמות הראשית בספר שלי.‬
‫"הנערה מקריון".‬
‫נפגשנו באתר הזה.‬
‫היא אמרה שאני החברה הכי טובה שלה באינטרנט.‬
‫היא אמרה שהיא גרה‬ ‫בעיירה נידחת עם אימא שלה.‬
‫אימא שלה הייתה אובססיבית לספרים.‬
‫היא הכריחה את אליסיה לקרוא במשך שעות…‬
‫ולכתוב.‬
‫ואם היא הפסיקה, אימא שלה הרביצה לה.‬
‫זה היה כמו סיפור אימה.‬
‫רציתי להיות סופרת, אבל…‬
‫לא היו לי רעיונות.‬ ‫הסיפור של אליסיה היה סיפור נהדר.‬
‫אז שיניתי את השמות.‬
‫לא חשבתי שמישהו ירצה לפרסם את הספר,‬
‫אבל הוא הצליח מאוד ו…‬
‫זה היה החלום שלי. לא יכולתי לסרב.‬
‫זה נשמע הגיוני?‬
‫אליסיה גילתה לפני שהספקתי להסביר לה.‬
‫היא נשבעה שיום אחד היא תכתוב‬ ‫משהו שיפגע בי יותר מכפי שפגעתי בה.‬
‫אז…‬
‫אליסיה היא הליצן?‬
‫אליסיה מתה.‬
‫מה?‬
‫תראה.‬
‫- נערה רוצחת את אימה בקריון -‬
‫- אם ובתה נהרגו בשרפה בקריון -‬
‫היא שרפה את אימא שלה.‬
‫ואז…‬
‫אומרים שהיא מתה בשרפה,‬ ‫אבל אני חושבת שאליסיה התאבדה.‬
‫וזו אשמתי. זו אשמת הספר שלי.‬
‫לכן אני הגיבורה.‬ ‫-תקשיבי.‬
‫אני בטוח שזה לא כל הסיפור, בסדר?‬
‫אם אליסיה מתה, אז מי הליצן?‬ ‫ומה לגבי קרוסדו?‬
‫אני לא יודעת, סבאס.‬
‫אבל החברים שלי נרצחים, וזו אשמתי.‬
‫מה הליצן רוצה? לפגוע בי? שיהרוג אותי וזהו.‬
‫אל תגידי את זה.‬
‫בסדר?‬
‫אני מצטער.‬
‫אני מאוהב בך.‬
‫תמיד אהבתי אותך.‬
‫- רוצה להציל את הגיבורה? -‬
‫- הפקולטה לרפואה‬ ‫אוניברסיטת סרוונטס -‬
‫לא הייתי צריך להגיד כלום.‬ ‫-לא, סבאס…‬
‫אני לא יכולה לחשוב על זה כרגע.‬
‫אני מבין.‬
‫רק רציתי שתדעי.‬
‫פנה שמאלה.‬
‫- המשך ישר במשך דקה -‬
‫אנחלה?‬
‫הגעת ליעד.‬
‫- הודעה מהליצן המשוגע -‬
‫- קריאה מהנה! -‬
‫- פרק רביעי: מותו של האימו -‬
‫- בית חולים‬ ‫חדר מיון -‬
‫סבאס.‬
‫אני רוצה לעשות את זה לבד.‬
‫אני מצטערת אם…‬ ‫-אני מבין.‬
‫ננדו, אני מצטערת. פחדתי נורא, וסבאס…‬
‫לא, אני מצטער.‬
‫את בסדר?‬
‫הליצן העלה פרק‬ ‫שמתאר מה קרה בפקולטה לרפואה.‬
‫הוא אמר שהוא השאיר אותך מת על הרצפה.‬
‫איך הצלחת…?‬
‫רק איבדתי את ההכרה.‬
‫היית מעדיפה שהוא יהרוג אותי?‬ ‫ככה תדעי שאני לא הליצן.‬
‫לא. ברור שלא.‬
‫אלוהים.‬ ‫-זה לא העניין, ננדו.‬
‫בחורה מתה בגללי.‬
‫מישהו גילה, ולכן הוא כותב את הספר הזה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אל תדאגי. אני אטפל בזה.‬ ‫אני אמציא איזה סיפור.‬
‫קדימה, לכי.‬
‫פרננדו אגואדו?‬ ‫-כן.‬
‫קיבלנו דיווח על כך שנמצאת בקמפוס…‬
‫- הליצן המשוגע:‬ ‫היי, מועדון! אני מפרסם את הספר שלי! -‬
‫- קולדו חובב הספרים -‬
‫שלום, חובבי ספרים.‬
‫יש לי הודעה חדשה מהליצן הקטלני.‬
‫הוא פרסם את הספר שלו בגרסה מודפסת,‬
‫והוא יחתום על עותקים‬ ‫ביריד ספרי האימה, בסדר?‬
‫- בייבי ג'יין -‬
‫הוא מבקש שכולם יבואו ליריד‬ ‫בתחפושת של ליצן קטלני.‬
‫אפרסם את השעה, את הקישור לתחפושת‬ ‫ואת מספר הדוכן בתיאור הסרטון.‬
‫תזכרו לעשות לייק ולהירשם לערוץ.‬ ‫וכמו תמיד, ממנטו ויוורה.‬
‫הוא ביקש מהעוקבים שלו להתחפש לליצנים?‬ ‫הוא דפוק בראש.‬
‫ננדו. אני שמח שאתה בסדר, אחי.‬
‫באמת.‬
‫מה עכשיו? אנחנו עדיין לא בוטחים זה בזה?‬
‫תסבירו לי מה אנחנו עושים פה?‬
‫אם הליצן עסוק בחתימה על ספרים,‬ ‫הוא לא יכול להיות כאן.‬
‫ראי לא כאן.‬
‫ואני לא בטוחה מה עדיף:‬ ‫שהוא הפסיכופת או שהוא מת.‬
‫קולדו לא כאן.‬ ‫-אז ברור מי זה.‬
‫איך קולדו יכול להיות הרוצח?‬ ‫הוא סתם משפיען.‬
‫בבקשה! לא הזמנתי שום ליצן לחתימה על ספרים,‬
‫אז תפסיקו להעליב את הסופר הזה, בבקשה.‬
‫קולדו חובב הספרים‬ ‫עשה את זה כדי להשיג עוד עוקבים.‬
‫אפילו לא הרגו את זאת שהצבענו לה.‬
‫- הליצן המשוגע בלייב -‬
‫נראה שהליצן בא.‬
‫אבל רק בשבילנו.‬
‫- לייב -‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-מה אתה עושה? תן לי את הטלפון שלי.‬
‫תחזיר לי!‬ ‫-סליחה.‬
‫טעות שלי.‬ ‫-אידיוט.‬
‫ננדו.‬
‫הוא שם.‬
‫הנה.‬
‫תני לי את זה.‬ ‫-היי, מה נסגר?‬
‫סליחה.‬
‫היי, תחזירי את הטלפון!‬
‫מה את עושה?‬ ‫-לא!‬
‫זה טלפון חדש!‬ ‫-עכשיו הוא שבור. גם זה חדש.‬
‫מי? אלה שם?‬
‫את משוגעת. אני מבטיח שנתקן אותו.‬
‫עצור! מה אתה עושה?‬ ‫-מה הקטע?‬
‫הבחורה הזאת שברה לי את הטלפון!‬ ‫-היי! תעצרי!‬
‫אני אתקן את זה. לא עשיתי כלום.‬
‫שם.‬
‫ננדו!‬
‫פאק.‬
‫ננדו!‬
‫סבאס!‬
‫לא!‬
‫שרה!‬
‫-אנחלה, תעזרי לי!‬
‫זהירות, שרה! מאחורייך!‬
‫ננדו!‬
‫סבאס!‬
‫מה קרה לו?‬
‫זו לא הייתי אני.‬
‫לקחתי את הפטיש מהליצן.‬
‫אנחלה.‬
‫את מרגישה יותר טוב?‬
‫התעלפת.‬
‫תראי מה הליצן שלח.‬
‫- גיבורה, בואי לבד -‬
‫זאת אווה. חייבים לספר למשטרה, אנחלה.‬
‫ננדו, אם נספר, סבאס ימות.‬
‫לא אתן לעוד מישהו למות. אני הולכת.‬
‫מה? השתגעת?‬ ‫-נמאס לי מזה, ננדו!‬
‫זו הבעיה שלי.‬ ‫אני לא רוצה שעוד מישהו ימות בגללי.‬
‫אז תלכי לשם ותמותי בעצמך?‬ ‫-עזוב אותי.‬
‫באמת תלכי להציל את החבר הדפוק שלך?‬ ‫כי אני לא הולך, אנחלה.‬
‫אני הולכת.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אווה.‬
‫אנחלה…‬
‫לא עשיתי את זה.‬
‫תירגעי. אל תדברי.‬
‫הליצן…‬
‫ליצנים…‬
‫סבאס.‬
‫סבאס. היי.‬
‫אנחלה.‬
‫תעזרי לי. תשחררי אותי.‬
‫תעזרי לי, אנחלה.‬ ‫-תירגע.‬
‫תשחררי אותי, בבקשה.‬ ‫-תירגע.‬
‫זה הוא.‬
‫הליצן.‬
‫הוא הביא אותי לכאן. הוא משוגע.‬ ‫-אנחלה, זה שקר. הוא אובססיבי לגבייך.‬
‫לא. תסתכלי עליי. זה לא נכון.‬
‫תאמיני לי.‬ ‫-זה היה ננדו מההתחלה.‬
‫תסתכלי עליי. תקשיבי לי.‬ ‫-אני אוהב אותך.‬
‫ואת אוהבת אותי.‬
‫אנחנו מאוהבים, אנחלה.‬ ‫-שתוק!‬
‫בגלל זה שכבת איתי.‬
‫לא.‬
‫לא…‬
‫בן זונה.‬
‫ננדו.‬ ‫-תהרגי אותו.‬
‫תהרגי אותו.‬ ‫-לא. ננדו…‬
‫ננדו, בבקשה…‬
‫ננדו! לא…‬
‫שיט.‬
‫חבל שלא הרגת אותו, זה היה סוף מושלם.‬
‫זה אני.‬
‫הליצן.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫לא. זה לא אפשרי.‬
‫בטח שזה אפשרי.‬
‫עשיתי הכול בשבילך.‬
‫למה, סבאס?‬
‫באמת?‬
‫את רצינית?‬
‫כלומר…‬
‫אני תמיד מתאכזב‬ ‫כשהרוצח מסביר את המניעים שלו.‬
‫אבל בסדר, שיהיה. אני אנסה להסביר.‬
‫את יודעת,‬
‫יש סופרים שפועלים בשיטת המצפן.‬
‫הם פשוט זורמים עם העלילה.‬
‫ויש סופרים שפועלים בשיטת המפה.‬ ‫הם אוהבים לתכנן הכול מראש.‬
‫כמוני.‬
‫אז זה מה שעשיתי. תכננתי הכול מראש.‬
‫לא השארתי דבר ליד המקרה.‬
‫הדמויות.‬
‫"וכך הגיבורה, המופרע, האימו,‬
‫"החתיכה, המפונקת, המשפיען…"‬
‫מה שקרה לך עם קרוסדו.‬
‫- אני נמשכת אליך -‬
‫קיבלתי את המייל שלך.‬ ‫-באמת?‬
‫סליחה, הייתי בטוחה שלא שלחתי אותו.‬
‫מתיחת הליצנים הקטלניים.‬
‫אנחנו צריכים לעשות את זה לקרוסדו.‬
‫אפילו כתבתי את מותו.‬
‫זה היה פרק מעולה, דרך אגב.‬
‫הצילו!‬
‫מה קרה?‬
‫הוא רץ לכאן מכוסה בדם.‬
‫לא!‬
‫כתבתי הכול.‬
‫הפכתי אותך לגיבורה‬
‫של הרומן המצמרר ביותר בתולדות הספרות.‬
‫וכמובן, היא סובלת מאוד‬ ‫כי היא רואה את כל חבריה נרצחים…‬
‫בסדר, הליצן כתב‬ ‫שהוא שרף את ראי בבריכה, נכון?‬
‫אבל ראי לא כאן. וגם לא המעיים שלו.‬
‫…והיא חושדת בחבר שלה.‬
‫תראי אותו. מסכן.‬
‫אבל יש דבר אחד שמעולם לא חשבתי שאכתוב.‬
‫את יודעת מה זה?‬
‫שהרוצח ישכב איתך.‬
‫זה הפרק האהוב עליי.‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫אמרתי לך להסתכל עליי!‬
‫כי כתבנו אותו יחד.‬
‫אתה מטורף.‬
‫כן. יש בזה מן האמת.‬
‫רציתי להיות סופר, בדיוק כמוך.‬
‫וגם אני הייתי באתר שבו פגשת את אליסיה.‬
‫אליסיה?‬
‫אני חושבת שאליסיה התאבדה.‬
‫וזו אשמתי. זו אשמת הסיפור שלי.‬ ‫לכן אני הגיבורה.‬
‫אליסיה.‬
‫התאהבת פעם באינטרנט?‬
‫- אלי: החברה הכי טובה שלי‬ ‫כתבה עליי סיפור. אני רוצה למות -‬
‫אני והיא התאהבנו.‬
‫וניצלת אותה.‬
‫כן, זו האמת.‬
‫- גייסי: היא זאת שתמות -‬
‫בגללך החברה שלי השתגעה.‬
‫בגללך היא רצתה למות.‬
‫והרגה את אימא שלה.‬
‫ולכן, אנחלה…‬
‫אני כותב את הספר הזה.‬
‫כי יש לי את המניע הכי קלאסי‬ ‫בתולדות הספרות.‬
‫נקמה.‬
‫ננדו.‬
‫סליחה.‬
‫אני אביא עזרה.‬
‫אנחלה!‬
‫הפתעה.‬
‫וירחיניה?‬
‫וירחיניה הייתה רק דמות שיצרנו.‬
‫שמי אליסיה.‬
‫ואת החברה הכי טובה שלי.‬
‫לא. לא יכול להיות.‬
‫אליסיה, את מתה.‬
‫התאבדת בשרפה.‬
‫לא. זה לא קרה.‬
‫שכחתי להגיד לך שלספר הזה יש שני מחברים.‬
‫זוכרת שהבטחתי שאכתוב ספר שיפגע בך?‬
‫מה דעתך?‬
‫את חייבת לשמוע איך הוא נגמר.‬
‫את תאהבי את זה.‬
‫בעקבות המפגש עם הליצנים הקטלניים,‬ ‫אנחלה מפתחת קולרופוביה.‬
‫המחלה גורמת לה לאבד את שפיות דעתה,‬
‫והיא הורגת את כל חבריה‬ ‫שהשביעו אותה לא לספר מה קרה לקרוסדו.‬
‫חוץ מסבאס, החבר הכי טוב שלה.‬
‫ואז הוא כותב ספר שהופך לרב-מכר,‬
‫ואז הספר הופך לסרט, ואז יוצא סרט המשך.‬
‫אנחנו נהיה עשירים!‬
‫"אנחנו"?‬
‫לא נראה לי.‬
‫את לא יכולה להיות המחברת של הספר, אליסיה.‬ ‫כולם חושבים שאת מתה.‬
‫את נותנת את הסיפור הזה לחבר שלך?‬
‫את רוצה להיות סופרת,‬ ‫אבל הוא יקבל את כל הקרדיט.‬
‫תשתקי, אנחלה.‬
‫אני יודעת מה את מנסה לעשות.‬
‫נשתמש בשם עט. זה ממילא טוב יותר למכירות.‬
‫זו תוכנית מושלמת.‬ ‫-לא כזאת מושלמת.‬
‫שכחתם פרט קטן אחד.‬
‫האימו?‬
‫הוא לא מת.‬
‫תכתוב את זה, מניאק!‬
‫סבאס!‬
‫לא!‬
‫מהר! תברחי!‬
‫תחזרי הנה!‬
‫אנחלה!‬
‫בואי הנה!‬
‫אנחלה!‬
‫- סכנה‬ ‫מתח גבוה -‬
‫את לא רוצה להיות הגיבורה?‬
‫איפה את?‬
‫לאן הלכת?‬
‫הסוף כבר נכתב. את לא זוכרת?‬
‫ואת תמותי.‬
‫אנחלה, בואי נכתוב.‬
‫לא!‬
‫הסוף.‬
‫ננדו.‬
‫היי.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫כל כך.‬
‫אני אסע איתו. בסדר?‬
‫תודה.‬
‫ספרי המשך.‬
‫- כעבור שנה -‬
‫המשך של סיפור‬ ‫שמתרחש באותו יקום, אבל בזמן מאוחר יותר.‬
‫הם כוללים את אותן הדמויות,‬ ‫את אותם קווי עלילה…‬
‫זו מגמה שהפכה לנורמה בספרות.‬
‫לכל ספר רב-מכר יש ספר המשך.‬
‫ברור. לספר כבר יש מעריצים,‬
‫אז פשוט נותנים להם עוד מאותו דבר.‬
‫בעיניי זו גישה פחדנית.‬ ‫"זה הצליח פעם אחת, אז אמשיך לעשות את זה."‬
‫אז אם ספר זוכה להצלחה,‬ ‫עדיף שהוא יישאר יצירה בפני עצמה?‬
‫טוב, הגיוני לכתוב ספר המשך‬ ‫אם נשארו קצוות פתוחים.‬
‫אבל אם קווי העלילה נסגרו,‬ ‫לרוב ספר ההמשך לא יצליח.‬
‫בדיוק. הבעיה בספרי המשך…‬
‫כל הכבוד. את כבר החנונית של הכיתה.‬
‫אני לא שולטת בזה.‬
‫בשיעור הבא‬ ‫ננתח ספרי המשך מוצלחים ולא מוצלחים.‬
‫בסדר? תתחילו לחפש דוגמאות.‬
‫טוב, נתראה בשבוע הבא.‬
‫יש עכשיו סמינר על ספרות גותית בחדר 237.‬
‫שנלך?‬ ‫-אתה יודע, אתה לא חייב ללכת לכל שיעור.‬
‫רואים שאתה בשנה א'.‬
‫אני רק מנסה לעמוד בקצב שלך.‬ ‫-בסדר. לא, לך בלעדיי.‬
‫אני הולכת לכתוב קצת.‬
‫התקשרו אליי מההוצאה לאור.‬ ‫הם רוצים לקרוא את מה שכתבתי.‬
‫"פשעי האוניברסיטה"?‬
‫יש לי הרגשה טובה לגבי זה.‬ ‫-ברור. זה הסיפור שלך.‬
‫נתראה.‬
‫- מועדון הקריאה הקטלני -‬