Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Naše…
ošetřovna.
DR. HWANG U-SOK VĚDEC V OBORU KMENOVÝCH BUNĚK
Všichni jsou to
klonovaní psi.
Nikdo nemá úspěšnější příběh
než doktor Hwang.
Byl to nejen vědecký průlom, ale i politický,
a to upoutalo pozornost vědců i celého světa.
Z Koreje se stane
ekonomická velmoc o 100 let napřed.
Příslibem bylo, že ochrnutí lidé budou znovu chodit
a lidé, kteří na své nemoci umírají, se dostanou do remise.
Byla to ohromná představa.
„Konečně jsme byli nejlepší na světě!“
Zaprvé, máme šokující, ale zároveň zničující zprávy.
Zdiskreditovaný výzkumník kmenových buněk Hwang U-sok
byl odsouzen k roku a půl vězení s dvouletou podmínkou.
Vědec se změnil z Ježíše na Lucifera.
Když je věda vnímána jako věc, která nás může zachránit,
jaké budou následky toho, že ji vědci zneužívají?
Příběh se stává velmi důležitým,
pokud chcete pochopit jak vrchol toho,
k čemu vás povede to, když se pošetile upnete na ty nesprávné věci,
jako je sláva a peníze,
tak hlubiny, do kterých vás nedodržování etických zásad dostane.
Diváci mají vysoké naděje a ambice.
Před mnoha tisíci lety
jsme začali chovat zvířata selektivně.
Ale teď se děje něco mnohem zásadnějšího.
Poprvé v historii této planety
jsme schopni organismy přímo navrhovat.
Dokážeme podstatou života manipulovat nevídanou mocí.
Není to sci-fi.
Teoreticky je možné, že zanedlouho budeme schopní
biotechnologicky vytvořit lidské bytosti,
které svítí ve tmě.
Kolik jste z nich naklonoval?
Víc než 150.
Věda často předbíhá etiku o notný kus.
Špatné chování nelze omluvit dobrými úmysly.
Podívejte, co se stalo doktoru Hwangovi.
To, že se snažil udělat něco pro dobro všech,
neomlouvá tak zásadní přečiny.
Stál na vrcholu světa,
udělal něco, co předtím nikdo nedokázal,
a pak z vrcholu spadl na zem a úplně se propadl.
V jistém ohledu je to příběh, na který se bude dlouho vzpomínat.
KRÁL KLONŮ
Lidé stvořeni, aby poroučeli.
Matky, které rodí samy sebe.
Děti počaty jen proto, aby mohly být části jejich těl transplantovány.
Vydejte se se mnou na cestu do děsivého nového světa klonování.
ABÚ DHABÍ, SPOJENÉ ARABSKÉ EMIRÁTY
Když mám v srdci smutek,
jen kapku za kapkou,
ráno vylezu na kopec…
Když poslouchám tuhle hudbu,
dává to mým dnům stráveným na poušti
a mé životní cestě
hlubší smysl.
Spalující žár poledne
je pro mě zkouškou.
Už odcházím
cestou do pusté divočiny,
smutek nechávám za sebou.
Už odcházím.
A možná v očích ostatních
dějinami Koreje
i tím,
co jsem dřív dělal,
prostupují bolest a sláva.
Ale tyto věci nejdou vymazat.
To všechno jsem byl já.
BIOTECHNOLOGICKÉ VÝZKUMNÉ CENTRUM SPOJENÉ ARABSKÉ EMIRÁTY
Tohle je recepce v naší hlavní budově.
Zde vidíte portréty
klíčových vůdců Emirátů.
Šejk Zájid,
současný prezident šejk Chalífa,
korunní princ šejk Muhammad
a náš velký šéf šejk Mansúr.
Vítejte!
Dobrý den!
Jak se máte?
Dobře, co vy?
- Máte se dobře? - Díky za pozvání.
- Díky, že jste přišel. - Máte se?
- Dobře. - Díky za váš čas.
Asi mě můžete nazývat
různými jmény.
Býval jsem nejlepší přednášející
na Soulské státní univerzitě.
Ale v jednu dobu
se ke mně chovali
jako k přítěži.
Jsem si jistý, že o tom všem vědí
i v této zemi.
Ale přesto jsou ochotní mě plně podpořit.
Až budeme mít z velblouda jednu buňku…
Takže chcete pracovat jen s kuží?
- Ano, převážně. - To…
Nejen s ní. Ale kůže je ta nejlepší část.
Dobrá scéna, že?
Jeden blázen,
tři naprosto příčetní diváci.
Nejprve musíme pochopit, co to klonování je.
Vezmete vajíčko
a z něj odeberete jádro.
Pak vezmete buňku těla člověka, kterého chcete naklonovat.
Může to být kožní buňka, buňka z jater,
prostě jakákoli buňka.
Vyjmete jádro a vložíte ho do vajíčka.
A teď máte vajíčko, které vypadá jako oplodněné,
protože naše buňky mají všechnu DNA potřebnou k tomu, abychom žili.
Otázkou je, zda lze vajíčko rozmnožit.
Když použijeme elektřinu jako ve Frankensteinovi,
dáme mu malý výboj,
začne se štěpit
a stane se z něj organismus.
To jsou základy klonování.
Je živý.
Žije.
On žije!
PREZIDENTSKÁ FARMA SPOJENÉ ARABSKÉ EMIRÁTY
Dnes je termín.
- V noci. - Dnes v noci?
Dá-li Bůh.
Tady máme
šest klonovaných velbloudích mláďat.
Černí mezi nimi
vypadají krásně.
Dále mládě, které se narodilo včera,
a tamten bílý velbloud jsou oba závodní velbloudi.
A možná někdy v noci
se má narodit třetí dostihový velbloud.
Už bude rodit.
Někteří kritici klonovací technologie
trvají na tom, že klonování odporuje Božímu řádu
nebo autoritě stvoření a že se snažíme hrát si na Boha.
Klonování ale takové není.
Klonování jen geneticky kopíruje.
Takové nápadité příběhy už historie vyvrátila.
Už uběhla desetiletí.
Narodil se na tomhle světě
někdy Frankenstein?
Ne, zatím ne.
Vždy, když takové stvoření vidím,
cítím sílu vědy a technologií,
úžas nad tím, jak může lidstvu přispět,
a také jak jsem na něj pyšný.
Tak to cítím.
Jen jedno embryo, jo? Ne dvě.
Jen jedno.
Jsem Alex Tinson.
Jsem australský veterinář.
Chtěl jsem být veterinářem v zoo a teď jsem specialista na velbloudy.
Pracoval jsem na jednom z těch staromódních míst na lví safari.
Je tu Africké lví safari!
Měli jsme tam pár pohrom, například to,
že naši lvi a tygři začali požírat lidi.
Je to děsivé, ale nikoho to nezajímá!
Mě samotného párkrát málem sežrali.
A nakonec to tam zavřeli.
Jedno embryo.
V té době si po roce nebo dvou letech praxe
stačilo někde vyvěsit ceduli a říct:
„Jsem veterinář, stavte se.“
Dnes je mnohem větší regulace.
Na Blízký východ jsem přijel na dva roky
a po 35 letech jsem pořád tady.
Moje dcera má odsud manžela, jehož příbuzní
závodí s velbloudy, tak se jim o ně starám.
Ale asi od prvního dne jsem cítil,
že mě to táhne k rozmnožovací stránce chovu.
Máme velblouda jménem Mabrukan.
Byl to výstavní velbloud,
velký a černý. Krásný velbloud.
Lidé se mi kvůli krásným smějí.
Jak poznáte hezkého buldoka?
Jak hodnotíte nejlepší z přehlídky?
Je to totéž.
Máte výbor.
Hodnotí výšku, barvu, ladnost, postavení
a to, jak chodí.
Mabrukan byl největší,
nejúžasnější a nejdražší velbloud, co jsme kdy měli.
Byl první velbloud s deseti body z deseti.
To se ještě nestalo.
Byl jako dinosaurus. Měl obrovskou hlavu.
Když jsem mu bral krev,
měl jsem pocit, že ji beru T-rexovi.
Byl úžasný, ale také velmi nebezpečný,
protože byl neskutečně velký a silný.
Měl zuby velké jako lev
a byl trochu nevrlý.
Kvůli své velikosti a hodnotě
byl z hlediska logistiky
noční můra.
Když ho koupili, měl cenu pěti milionů dolarů.
Jedna z dalších vládnoucí rodin
z jiné země za něj nabídla více než 20 milionů dolarů.
A Jeho Výsost odmítla. Řekl: „Ne, není na prodej.“
Snažili jsme se ho rozmnožit.
Byl to problém,
protože jsme mu přivedli ty nejhezčí velbloudice,
ale neměl o ně zájem. Měl rád ošklivé.
Ty, co nevypadaly tak dobře. Bylo to beznadějné.
Jednou jsem byl s kamarády v Římě
a šli jsme do restaurace.
Někdo mi volal.
Z druhé strany se ozvalo: „Mabrukan je mrtvý.“
A já tam…
jen tak seděl v hrobovém tichu.
Pak jsem si stoupl a řekl:
„Vyřízni mu varlata!
Najdi nějakou kůži! Dej je do ledničky!
Vrátím se večer.“
A pak jsme na to na deset let zapomněli.
KOMSKÉ JEZERO ITÁLIE
Říká se, že klonování je jen pro bohaté.
Bezpochyby je drahé.
Ale své poslední peníze
dám na klonování svého psa.
Csillo je francouzský buldoček
a ti mají speciální geometrii obličeje, spíš lidskou než psí.
Csillo pochází ze jména Csillag.
To v maďarštině znamená „hvězda“.
Byl hvězdou mého života, proto jsem mu říkal Csillo.
Měli jsme hluboký vztah, byli jsme jedna ruka.
Tvořil součást rodiny.
Mě například ukládal do postele.
Takže když jsem se v noci díval na televizi
a on si myslel, že už je čas jít spát,
přišel ke mně, aby mě odvedl do postele.
Byl jako můj starší bratr.
Byl mi oporou a rozesmíval mě.
Smích je ta nejlepší věc, co mi kdy dal,
protože když jsem odjel pryč, tak plakal.
Změnila se mu nálada.
Čím víc dní jsem byl pryč,
tím byl nervóznější a smutnější.
A když jsem si všiml, že má lymfatickou bulku u krku,
pochopil jsem, že je to vážné.
Bylo vidět, že je ve špatném stavu.
Hodně trpěl.
Věděl jsem, že je možné klonovat.
A tak jsem si řekl: „Ano, chci Csilla naklonovat.“
Bylo by báječné to vidět.
Začal jsem dělat průzkum.
Hledal jsem někoho, kdo to provádí.
Existují firmy, které dělají některé kroky,
ale další zpracování není.
Američané byli v pohodě.
Řekli mi: „Děláme klonování. Máme slušnou úspěšnost.“
Ale když jsem narazil na doktora Hwanga,
zjistil jsem, že má obrovské zkušenosti
a že je v tom průkopník.
Představujeme vám klonované tele,
známé jako „supertele“.
Bučení klonovaného telete bylo od narození hlasité a silné.
Po osmi letech výzkumu
vytvořil tým profesora Hwanga
na univerzitě v Soulu klonované tele
pomocí techniky přenosu jádra.
Až budeme připraveni na uplatnění u domácích farem v Koreji,
dojde k obrovské úspoře dovozu v hodnotě přibližně 700 miliard wonů,
což vytvoří přidanou hodnotu kolem 1 500 miliard wonů ročně.
V té době veřejnost nevěděla, kdo to je.
Byl to jen profesor na Soulské státní univerzitě.
Jelikož byla telata drahá, to, že se Hwangu U-sokovi
podařilo naklonovat krávu, byla velká zpráva.
A tak Hwangu U-sokovi
domluvili schůzku s prezidentem.
Jako profesor na Soulské univerzitě to udělat mohl.
Ale ve skutečnosti
to pro obyčejného člověka nebylo možné,
ani pro normálního vědce.
Měl stovky krav i dalších zvířat, které klonoval.
Chtěl naklonovat korejského tygra.
A korejský tygr je velmi symbolický.
Popisoval to jako způsob, jak spojit Severní a Jižní Koreu,
protože to bylo jejich společné dědictví.
Měli tento ohrožený druh a on ho chtěl naklonovat.
Rozhodlo se, že by to byla skvělá vědecká událost,
kdyby jihokorejská technologie naklonovala korejského tygra,
který byl darem od severu.
Hwang se té příležitosti chytil.
Klonovací proces korejského tygra
- zní technicky složitě. - Ano.
Je možné tygra úspěšně naklonovat?
Ano, doufám, že tygra naklonuji do roku 2000.
Chápu.
I jen s takovým prohlášením
mohl získat zdroje na výzkum a upoutat pozornost veřejnosti.
V té době
nebyl v Jižní Koreji žádný „korejský tygr“.
Nedařilo se nám je rozmnožit, abych tak řekl.
Ale zoo Pchjongjang korejské tygry vyslala na jih,
jednoho samce a jednu samičku,
prostřednictvím výměnného programu zvířat
a oni zůstali naživu.
Na začátku
bylo nejjednodušší získat prasečí vajíčko.
Použít prasečí vajíčka pro náhradní matku je snadné.
Proto jsme se pokusili vpravit
buňky korejské tygřice do prasečích vajíček.
V dalším kroku
jsme použili kravská vajíčka.
Když jsme potvrdili, že počáteční vývoj
u prasete a krávy je možný,
přešli jsme k domácím kočkám.
V té době
jsme měli jako náhradní matky tygřice i lvice.
U jedné ze lvic se rozvinula kýla.
Jinými slovy, rána se po implantaci neuzdravila
a pak jí vylezla střeva a skončilo to smrtí zvířete.
A tak jsme experiment zastavili.
Taková je věda.
Někdo si myslí, že je to lehkomyslné,
ale ve vědě si nemůžete zavřít dveře jen proto, že je to lehkomyslné.
Díky tomu získáváme
vědecká data,
takže nic nepřijde nazmar.
Vědci v Jižní Koreji poprvé úspěšně
naklonovali psa.
Jde o afgánského chrta, který dnes oslavil 101 dní.
Úspěch týmu doktora Hwanga v klonování psů
je vrcholem výzkumu klonování zvířat.
Snuppy je první klonovaný pes na světě.
Jméno vzniklo kombinací iniciál
Soulské státní univerzity, SNU, s anglickým výrazem pro štěňátko.
Podle vědců je štěně zdravé a v pořádku.
Američtí výzkumníci se dlouho snažili
naklonovat štěně jménem Missy,
ale nakonec selhali.
Šlechtili jsme psy
tak moc, že jejich genom byl určitým způsobem velmi křehký.
Kvůli tomu bylo klonování obtížné.
Byl to velmi nadaný vědec.
Takže vědeckou komunitu nepřekvapilo, že to dokázal.
Lidé byli překvapení jen proto, že nevěděli, kdo bude první.
Byl to závod.
Myslím, že poselství,
které tento úspěšný případ oboru klonování předal,
bylo důležité.
To, že se nám povedlo naklonovat psy, znamenalo,
že pokud budeme mít příležitost, můžeme za určitých podmínek
naklonovat téměř jakékoliv jiné zvíře.
Doktor Hwang měl velké financování.
Měl spoustu moderních strojů
a mikromanipulátorů, kterými manipuloval s vajíčky.
Měl techniky, kteří prý prošli speciálním výcvikem na ruce.
„Ruce trénované na hůlkách.“
Třicet výzkumníků z týmu profesora Hwanga
pracovalo průměrně od sedmi ráno do jedenácti večer.
„Hůlková technika“ zahrnuje propíchnutí jemného vajíčka
a extrahování jádra během vteřiny.
Bioinženýři z celého světa tuto techniku obdivují.
Lidé v jiných zemích mají pomalejší ruce.
Kdybychom udělali 100 za hodinu,
jejich počet by byl mnohem menší.
Jednoho dne
se mi od vlády Emirátů doneslo,
že kdysi existoval důležitý velbloud jménem Mabrukan,
který před deseti lety
náhle zemřel.
Zeptali se mě,
jestli je možné ho naklonovat,
a já jim řekl:
„Pravděpodobnost je nižší než jedno procento.“
Jednou nám řekli, ať přijdeme do zasedačky.
Vešel tam profesor Hwang s týmem.
A abych byl upřímný,
nevěřil jsem, že ho naklonujeme.
Napadlo mě, že bychom mohli získat spermie,
provést injekci spermatu a zplodit potomka.
Jedenáct let
po Mabrukanově smrti
se narodilo jedenáct jeho klonů.
Žijí tady v Emirátech a je o ně dobře postaráno.
Když se zastaví mozková funkce
a tlukot srdce,
bere se to za moment, kdy začíná smrt,
ale my si myslíme opak.
Organismus pro nás není mrtvý,
dokud jeho buňky
neztratí možnost kultivace
jako buněčné linie.
Tento proces je součástí naší profese,
a tak je teď pro nás život i jen samotná buňka.
Musím říct,
že poprvé jsem tam jen stál a držel to zvíře.
Pomyslel jsem si: „Tohle bylo deset let mrtvé.
Staral jsem se o něj, a tady je teď zpátky.“
Musím říct, že ten pocit neumím popsat.
Byl to pocit božského komplexu?
Ano, bohužel ano.
V tu chvíli vás napadne:
„Bože, co jsme to udělali? Není to úžasné?“
A pak si řeknete: „Bože, co jsme to udělali?“
BUDAPEŠŤ MAĎARSKO
Csillo strávil svůj poslední den v téhle místnosti.
Vrátil se od veterináře.
Spal tady v mé náruči a věděl, že zemře.
Proto se trochu třásl. Chtěl být s námi.
A v tomhle místě…
Vlastně tady zemřel.
Tady zemřel.
Ano.
Tady stále měl naději.
Vidíte, jeho oči chtěly dál žít.
Ale v ten poslední den už žít nemohl.
Šokovalo nás to. Csillo zemřel po 12 letech.
Víte, ten šok byl…
Proto byl tak silný.
Csillo nestárnul.
Byl vždy hravý, mladý a plný síly.
Byl v dokonalé kondici. Byl ve skvělé formě.
Ačkoli francouzští buldočci žijí jen 12 let,
kdyby neměl leukémii, žil by 20 let.
A kvůli tomu nás tak překvapilo, že se mu to stalo.
Ze dne na den bylo všechno špatně.
Chtěl jsem smutek z jeho ztráty vložit do snahy,
jak ho znovu vytvořit.
V určitých ohledech je to právě smutek,
co započíná klonování.
Začal jsem si kupovat klonovací sadu.
Abych odebral vzorky a uložil si je.
Vzorky jsme odebrali z ucha.
Z ucha po odběru rostou lépe fibroblasty.
Poslali jsme je do Anglie. Mají tam sklad buněk pro zvířata.
Z Anglie putovaly do Koreje.
Protože to bylo během přechodné doby, kdy z Koreje přejel do Abú Dhabí.
„I když nemůžeme zaručit úspěch,
rychle mi je pošlete.“
Doktor Hwang byl moc milý.
Když buňky začaly růst,
nafotil je a fotky mi poslal.
Pracovaly na tom dva týmy.
Ale klonování psů je těžké dosáhnout,
tak jich vyrobí víc.
Naklonoval jsem Csilla, protože jsem chtěl zpátky svého psa.
Ne mořského psa ani psa, co hraje fotbal.
Chtěl jsem zpátky Csilla.
Problémem při klonování je, že může dojít k mnoha chybám.
Proto to vyzkoušejí několikrát,
takže můžete dostat zpátky pět psů nebo čtyři nebo tři psy.
Měli jsme tehdy dva klony Csilla.
První klon Csilla se narodil v listopadu.
Říkal jsem si: „Mám klonovaného psa!
Je úžasný.“
Pak mi zavolal asistent doktora Hwanga.
„Máme dalšího Csilla.“
První z těch dvou bratrů zemřel krátce nato
kvůli malformaci. Zemřel hlady.
Nemohli jsme nic dělat. Byl moc mladý.
Ale můžu vám říct,
že Csillovi číslo dvě je teď rok a půl
a je to spokojený pes.
Proto vím, že to vše stálo za to.
Klonování není
o kopírování něčeho na 100 %.
Je to genetická a DNA kopie originálu,
ne kopie fenotypu.
Mohou tam být malé rozdíly.
To lidem říkáme.
Nevěděli jsme, co s Csillovým tělem.
Nevěděli jsme, jestli ho máme pohřbít.
Co s ním uděláme?
Někdo psy nechává vycpat a takové věci.
Tak jsme ho dali do ledničky.
NEOTVÍRAT
Chtěli jsme najít místo, kde by Csillo mohl být.
Nechtěli jsme ho dát na hřbitov tady v Maďarsku.
Chtěli jsme být vedle něj.
Chceme najít místo, kde by byl šťastný
a kde bychom byli pořád spolu.
To jsme teď našli.
Místo na zahradě, kam můžeme jít
a kde na něj budeme vzpomínat. A bude to jeho místo.
Myslím, že jsme naklonovali
přibližně něco přes 1 600 zvířat
z psovitých šelem.
Naklonovali jsme i krávy, prasata,
vlky, kojoty, kočky a koně.
Při klonování ovce Dolly neexistovala žádná pravidla
ani zákony o klonování.
Pokud jde o zvířata, platí to tak dodnes.
Ale většina Američanů se shodla, že klonování zvířat není správné.
Vědcům a médiím trvalo dalších osm, deset měsíců až rok,
aby řekli:
„Nechápete, co klonování znamená.
Vypadá to takhle.“ A čísla pomalu klesala,
dokud Američané neřekli:
„Dobře, věci jako klonování ovcí jsou v pořádku.“
Ale když se dostanete ke klonování primátů a pak lidí,
je to úplně jiný druh konverzace.
Velký vývoj v klonování lidí.
Předávám slovo zdravotní zpravodajce Susan Dentzer.
Jiní vědci dříve klonovali malé množství lidských embryí,
která žila jen krátce.
Naopak Jihokorejci,
kteří dnes představili svou práci v časopise Science,
uspěli v takovém rozsahu,
který dřívější snahy o klonování člověka zdaleka předčil.
Byla to obrovská novina,
protože to byl první krok směrem k regenerační medicíně.
Byli jsme schopni tyto buňky začít využívat
pro různé ozdravné účely.
Výzkumníci začali se skupinou 16 žen,
které podstoupily hormonální léčbu,
aby vytvořily velké množství reprodukčních vajíček.
Vědci pak použili inovativní postupy
k odstranění jádra ze všech vaječných buněk.
Vědci pak vzali tělní buňky ženám,
které vajíčka darovaly.
Tělní buňky mají dvě sady chromozomů.
K vytvoření člověka je potřeba kompletní genetický plán.
Vědci pak vyjmuli jaderný materiál těchto tělních buněk
a vložili ho do vaječných buněk.
Výsledkem bylo 66 klonovaných vajíček,
tedy lidských embryí,
s přesným genetickým uspořádáním původních žen.
Z pohledu regenerační medicíny
o to byl obrovský zájem.
Protože pokud z jedné buňky můžete vytvořit kteroukoli z buněk v těle,
mohli bychom vytvořit nová játra?
Vytvořit nové orgány?
Šlo by obnovit poškozené nervové buňky?
Lidé se o to tedy zajímali i z hlediska léčby.
Někteří vědci o tom mluvili
jako o náhradních dílech do aut.
Embryonální kmenové buňky jsou buňky stavební,
které se nakonec vyvinou do téměř všech buněk a tkání těla.
Jihokorejští vědci vyjmuli tyto původní buňky z embryí,
která se při tomto procesu zničila.
Pak vytvořili celé kolonie geneticky identických kmenových buněk.
Musíte uznat, že hlavním americkým přínosem
pro práci v Soulu je Coca-Cola.
U-sok žije z kofeinu a cukru.
Byl to biologický sen.
Doktor Hwang se stal světoznámým vědcem.
V Jižní Koreji byl oslavován
jako vědecká superstar.
Přijde čas, kdy vám budu moct sdělit podrobnosti.
Znamenalo to reputaci
a peníze.
Zajistilo vám to místo v panteonu vědy na věky věků,
takže za sto let budou v učebnicích zmiňovat vaše jméno.
Je naprosto ohromující,
jak geniální naše vědecké pokroky jsou
a jak důležité mají dopady na medicínu.
Jeho úspěch je úžasný,
ale lidi nešokuje nejvíc jeho vědecká dovednost,
ale to, jak je schopný získat vajíčka.
Klíčovým zdrojem byl růst vajíček v klonových buňkách.
Na to potřebujete vajíčka.
A získat lidská vajíčka není snadné.
Během menstruačního cyklu jeden z vaječníků uvolní vajíčko.
Po ovulaci se vajíčko přesune do vejcovodu.
Žena nejspíše otěhotní, pokud bude mít sex ve dnech před ovulací,
během ní nebo hned po ovulaci.
Doktor Hwang tvrdil, že použil 242 vajíček.
To znamená, že musel říct ženám,
aby braly lék na hyperstimulaci vaječníků,
a pak použil jehlu,
kterou vajíčka pro výzkum vysával z vaječníků jedno po druhém.
Ve vědě se často nemluví o tom, jaká je to pro tělo ženy,
která je zapojena do biologické produkce vajíček,
zátěž,
a o tom, jak to v biomedicíně doopravdy vypadá,
když prochází cykly hyperstimulace vaječníků a získávání vajíček.
Každá země měla svá pravidla,
jak se k vajíčkům dostat.
Ale vždy toho lze docílit jen jedním způsobem,
a to tak, že získáte souhlas ženy.
Tvrdil, že měl 16 žen, které darovaly 242 vajíček.
Prohlašoval, že to všechno byly dobrovolnice,
které to dělaly pro vyšší dobro,
protože v jeho výzkum věřily.
Říkali jsme si: „To je skvělé, že to dokázal.“
Když jsem byl u něj, ptal jsem se ho:
„Jak jste k těm vajíčkům přišel?“
Rád bych vyjádřil
hluboký vděk všem těm ctihodným ženám,
které byly ochotné svá vajíčka poskytnout.
Pracoval jsem pro Nature,
což je velmi známý mezinárodní vědecký časopis,
a byl jsem asijsko-pacifický zpravodaj.
Chtěl jsem se o korejské biomedicíně
a výzkumu kmenových buněk dozvědět více.
Nemyslel jsem si, že něco odhalím.
Nemyslel jsem si, že by prováděl něco průkazně špatného.
Jen jsem z něho neměl dobrý pocit.
Dával mi neúplné odpovědi
a vypadal, že mu není příjemné, když jsem se ho vyptával.
Tak jsem se rozhodl zavolat všem ze studie.
Bylo tam 15 spoluautorů.
První autor obvykle dělá všechnu práci.
Poslední autor byl profesor, který ten experiment vymyslel.
Já jsem všechny obvolával a doufal,
že najdu někoho, kdo řekne:
„Ano, měl jsem to na starosti. Dělali jsme to takhle.“
Několik z nich řeklo: „Promluvte si s Hwangem.
Nechci s vámi mluvit.“
Nakonec jsem měl na telefonu ženu,
která mi řekla:
„Nemůžu vám o darování vajíček říct nic obecného.
Můžu vám jen říct o svém příběhu.“
Chvilku mi to trvalo.
„Vy jste darovala vajíčka?“
„Ano, darovala.“
A pak mi došlo, že jsem narazil na zlatou žílu.
Tak jsem se jí zeptal na všechny procedury,
kterými prošla, a kde a proč to udělala.
Řekla, že už děti má,
takže by jí až tak nevadilo, kdyby kvůli tomu nemohla mít děti.
Řekla: „V Koreji je tolik lidí s poraněním míchy.
Chci jim jakkoli pomoct.“
Řekla, že doktor Hwang bude pro lidi zachráncem
a že se toho chce účastnit.
V té době
jsme měli v laboratoři mnoho výzkumnic.
Všechny výzkumnice
zavolali do Hwangovy kanceláře.
Ukázal jim dokumenty, osobně jim je vysvětlil
a pak je požádal o podpis.
Většina vědkyň z laboratoře ty dokumenty podepsala
a Hwang si je uložil.
Je docela pravděpodobné, že kdybyste byla mladá výzkumnice
pracující v laboratoři a myslela si, že darovat vajíčka je způsob,
jakým tomu průlomu pomoci,
udělala byste to dobrovolně.
Možná by vás ani nemuseli žádat.
Ale bylo to opravdu dobrovolné? Měly na výběr?
Říkám si,
jestli to, že do laboratoře přišel uznávaný, vysoce postavený vědec a řekl:
„Potřebujeme vajíčka. Kde je u všech všudy vezmeme?“
Je to určitý druh nátlaku?
V tom článku, co jsem napsal,
se psalo o etických problémech ve výzkumu,
které doktor Hwang nechtěl vidět.
Název článku byl:
„Korejské klonovače pronásledují etické problémy.“
Řekl jsem to Hwangovi.
Odpověděl: „Jestli to uděláš, budeš mít velký problém.“
Financování týmu profesora Hwanga
od vládních a soukromých organizací
činí už přes 100 miliard wonů.
To dokazuje vaši moc.
Moc? Jakou moc?
To jen naše zodpovědnost stále roste.
Myslel jsem, že ten článek povede k dalšímu vyšetřování
a potvrdí se tím, že jsem psal pravdu,
a že se nad tím lidé víc zamyslí,
což by doktoru Hwangovi asi způsobilo problémy.
Překvapilo mě, když se můj článek setkal s negativními ohlasy
a pochybami o pravdivosti.
Ve vědecké komunitě se o tom moc nemluvilo.
A doktor Hwang
byl hvězda výzkumu zárodečných kmenových buněk.
On byl jádro toho všeho,
a pokud by ve svém výzkumu čelil vážným bioetickým problémům,
mělo by se o tom mluvit.
Ale nikdo o tom nechtěl ani slyšet.
Doktor Hwang vydal druhou studii o klonování lidí
v květnu roku 2005, takže něco přes rok po té první.
Tato zpráva vědu posunula o velký krok kupředu ke dni,
kdy se některé z těch nejhorších chorob a zranění lidstva
budou moci efektivně léčit pomocí terapeutických kmenových buněk.
Ta studie z roku 2005 byla krokem k tomu,
abychom uměli použít pacientovy vlastní buňky,
a vytvořit tak pro něj léčbu.
To, co děláte v Koreji, nikde jinde na světě neexistuje.
Terapeutické klonování nabízí naději na pochopení léčby
milionů lidí po celém světě.
Podle vědců je to největší objev našeho života.
Doktor Hwang tvrdil, že vzal oplodněné vajíčko,
které se dalo rozdělit na určitý počet buněk.
Každá z těchto buněk je pluripotentní kmenová buňka,
což znamená, že se každá z nich
může změnit na ledvinovou, plicní nebo kožní buňku.
Cílem bylo vzít oplodněné vajíčko
a naklonovat ho do velkého množství,
abyste získali kmenové buňky,
které budou identické s originálem
a v děloze se z nich vyvine člověk.
A to v podstatě udělal.
Vytvořil kmenové buňky naklonované z původního člověka.
V té době měla věda s kmenovými buňkami za cíl způsobit v medicíně revoluci.
Mělo to být transformativní.
V určitých ohledech
tedy chtěla každá země dosáhnout
tak průlomového pokroku.
SOUL VÁS VÍTÁ NA MISTROVSTVÍ SVĚTA VE FOTBALE, KOREA, JAPONSKO
V té době se Korea měnila z rozvojové země
na zemi vyspělou.
Přirozeně jsme tomu byli hodně nakloněni.
„Už nejdeme za ostatními.
Místo toho bychom měli tvořit něco nového.
Patříme mezi ty nejlepší na světě.
Je načase, abychom měli tu nejlepší technologii,
vědu a tak dále.“
V té době jsme po takových věcech prahli.
Dnes se otevřelo Světové středisko kmenových buněk,
které z Koreje udělalo Mekku výzkumu přírodních věd z celého světa.
Nyní máme naději, že utrpení lidí
by se jednoho dne mohlo zmírnit díky objevům
umožněným embryonálními kmenovými buňkami pacientovi na míru.
V minulosti jsem moc nepomáhal.
PREZIDENT ROH MU-HJUN
Ale teď už trochu pomáhat začnu.
Od této chvíle vás budu podporovat.
Tehdy byl svět v podstatě rozdělen na dva tábory.
Jedna skupina výzkum embryonálních kmenových buněk podporovala,
zato druhá skupina tvrdila, že embrya jsou lidé
a že by je neměli rozebírat, aby mohli jejich buňky
využívat k výzkumu.
Žádám vás o schválení zákona,
který zakazuje ta nejhorší zneužití lékařského výzkumu.
V jakékoli formě klonovat lidi,
vytvářet nebo implantovat embrya za účelem experimentů,
vytvářet křížence lidí a zvířat a kupovat,
prodávat nebo patentovat lidská embrya.
Hned příští měsíc
bude středisko registrovat pacienty s nevyléčitelnými chorobami.
Mým snem je, že se zvednu a zahodím vozík,
možná si pořídím chodítko nebo berle.
V té době byl koncept kmenových buněk ještě v rané fázi
a nebyl veřejnosti moc známý.
Tehdy ho
představili jako něco,
co dokáže vyléčit všechny nemoci.
Tak ho představili.
Takže téměř všichni pacienti, téměř všichni lidé s postižením,
měli velké sny a stali se na nich závislí.
Aleluja, mí milovaní stoupenci Kristovi!
Jak se tento týden máte?
„Kdo jsem?“
„Odkud pocházím?“
Všichni lidé na tyto otázky hledají odpovědi.
V 19. a 20. století
lidé nacházeli odpovědi ve vědě.
Proto
lidé nahradili Boha vědou.
Je to opravdu tak?
Můj syn
měl v roce 2002 autonehodu.
Probudil se po 24 dnech.
PASTOR KIM ČÄ-UN
Byl v kómatu.
Důsledkem toho
měl dolní část těla od hrudníku dolů ochrnutou.
V té době doktor Hwang požádal nemocnici Gil o pomoc.
Hledal pacienta,
který by se podílel na jeho výzkumu kmenových buněk.
Lékař pečující o Hjona, mého syna,
se nás zeptal,
jestli máme zájem se zúčastnit.
Poté jsme na jeho pozvání
navštívili laboratoř doktora Hwanga.
Uvědomil jsem si, jak je to neuvěřitelné,
a začal jsem mít naději.
Kang Won-rä byl členem dvoučlenné taneční skupiny.
Byl známý svým tanečním umem
a v minulosti
si vybudoval kariéru jako doprovodný tanečník slavné zpěvačky.
Ta skupina se jmenovala Clon.
Pomůžu panu Kang Won-räovi se zvednout,
aby nám ještě jednou
mohl ukázat své úžasné taneční dovednosti.
Dokonce připravili celou show.
Řekl přece člověku na vozíku, že mu pomůže zase chodit.
To řekl Ježíš Kristus.
Řekl pastorovu synovi, že zase bude chodit.
Kdo si myslí, že je, Ježíš Kristus? Co se to děje?
Jistě znáte Christophera Reevea, amerického herce,
který hrál Supermana.
Řekl, že si je dobře vědom práce, kterou Hwang dělá.
Terapeutické klonování, známé také jako přenos jádra somatické buňky,
nabízí skutečnou naději.
Dali nám pamětní poštovní známku.
Člověk sedící na vozíku je vyobrazen, jak vstává
a začíná chodit podél známky.
Páni.
Je to šílené.
Jak může vědec říct: „Budeš chodit“?
Vědci nic takového říct nemůžou.
V té době byl nejznámější osobou v naší zemi Pak Či-sung.
Kdo by to byl dneska?
Z kulturního hlediska BTS.
Nebo Son Hung-min.
Sláva všech těch lidí dohromady představovala moc, jakou měl Hwang.
Profesor Hwang U-sok
získal první cenu pro vědce roku.
Ministerstvo vědy a techniky dnes jednohlasně prohlásilo Hwanga
za vítěze v hotelu Palace v Soulu.
V následujících pěti letech
dostával Hwang ročně na výzkum 3 miliardy wonů.
Hwang přitahoval veškerý zájem vědců, lékařů i celé společnosti,
ale zároveň jeho buňky pocházely z lidských embryí,
což bylo pro některé kontroverzní,
protože lidská embrya považují za posvátná nebo hodná ochrany.
Jsou začátkem lidského života.
V té době se o tom hodně diskutovalo.
PD NOTE
Někteří lidé se s těžkým srdcem obrátili na PD Note.
S žádostí o anonymitu sdíleli své příběhy.
O Hwangovi jsem psal na PD Note kolem roku 2005.
Je to investigativní reportérský program, který je v Koreji velmi známý
a je také první ve své kategorii.
Tohle mě napadlo, když jsem dostal ten tip.
Jelikož se týkal doktora Hwanga, myslel jsem si,
že půjde o sexuální obtěžování
nebo něco takového.
Informátor nám řekl:
„Mám pocit, že jedu v rozjetém vlaku, ze kterého nelze vystoupit.“
Nakonec se rozhodl, že nám dají tip.
„Býval jsem členem výzkumného týmu doktora Hwanga
a mám pro vás důležitou informaci.
Chtěl bych se sejít a promluvit si o tom osobně.“
Jako producent, který točí dokumenty,
jsem přesvědčen,
že novinář má povinnost odhalit pravdu, ať je jakkoli nepříjemná.
Řekl jsem si, že si informátora vyslechnu
a zjistím, v čem byl problém.
Jestli byl opravdu vážný.
Přišel tam Han Hak-su,
o kterém jsem nikdy neslyšel.
Měl jsem oči na stopkách
a hned jsem zjišťoval, jestli té osobě můžu věřit.
Když jsem tam přišel,
pan Rju Jong-džun mě vzal do tiché místnosti, a než mi něco řekl,
nejprve se zeptal na jednu věc.
„Producente Hane, co je přednější, pravda, nebo národní zájem?“
Producent Han Hak-su
odpověděl a ani na okamžik nezaváhal:
„Pravda sama o sobě je národním zájmem.“
Tehdy jsem věděl, že mu můžu věřit.
Došlo k nelegálním transakcím ohledně vajíček
a k nelegálnímu obchodu s nimi.
Když jsme připravovali experimentální návrh našeho článku,
já ani doktor Hwang jsme neměli tušení, jak vajíčka sehnat.
Spojil jsem se s laboratořemi,
které používaly nejvíc vajíček k experimentům v zemi,
a navštívil jsem je, abych zhodnotil situaci.
Požádal jsem je, aby nám dali vajíčka pro náš experiment,
ale odmítli.
Řekli, že žádná nemají a že nám
nemůžou pomoci, protože jsme se snažili o něco neetického.
Jejich rozhodnutí bylo konečné.
Doktor Hwang se velmi urazil.
Pak se s nimi začal setkávat osobně
a postupně si vybíral ty, kteří byli ochotní pomoci.
Usoudil, že to musí být MizMedi,
porodnice zaměřená na léčbu neplodnosti.
Kdykoli se objevil etický problém
ohledně použití vajíček ve studii, profesor Hwang zdůrazňoval,
že využívá jen vajíčka darovaná šlechetnými ženami.
Už zahraničním médiím jsem vyjádřil
svůj hluboký a upřímný vděk těmto ženám.
Osobně je neznám,
ale dobrovolně se nabídly, že tomuto experimentu
darují svá vzácná vajíčka.
Ale vyšetřování odhalilo, že profesor Hwang lhal.
Za posledních několik měsíců
jsme nasbírali důkazy,
že přes 600 vajíček bylo získáno obchodováním.
Žena, která svá vajíčka prodala obchodníkovi na internetu,
zřejmě netušila,
že její vajíčka použili pro výzkum profesora Hwanga.
Žena, která pro výzkum profesora Hwanga darovala dvakrát,
také přiznala, že je prodává přes makléře.
POSLEDNÍ SCHŮZKY PORODNICKÁ KLINIKA
Najali tyto mladé ženy,
aby jim dodávaly vajíčka
za dva a půl nebo tři miliony wonů.
Vyvstávají nějaké etické problémy při pokusech s vajíčky?
No…
Neobchodujete s nimi?
Takové případy tu nemáme.
Děkuji, profesore.
- Hezký den. - Děkuji.
Množství vajíček, které od žen získali nelegálně,
je nepředstavitelné.
Má první zpráva o etických problémech s vajíčky,
která doktor Hwang použil,
obrátila zemi vzhůru nohama.
Zachraňte profesora Hwanga!
Po odvysílání pořadu
Hwangovi fanoušci obsazovali budovy MBC ve dne v noci.
V noci bděli na stráži se svíčkami.
„Zakažte PD Note vysílat.“
„Zastavte reportáže PD Note o doktoru Hwang U-sokovi.“
Na shromáždění přišli postižení lidé, a dokonce i celebrity
a obyčejní civilisté, kteří Hwanga U-soka podporovali.
LIDÉ NA PODPORU HWANG U-SOKA 11. LEDNA, SOUL
Tehdy jsme jezdili do Soulu každý týden.
Mé dceři bylo teprve šest let.
Jezdili jsme tam a přes den byla v pořádku.
Ale v noci začala být ospalá a stěžovala si.
Vraceli jsme se do auta.
Nesla jsem ji na zádech.
Policie mě doprovodila až k autu.
Zeptali se mě, odkud jsem,
tak jsem řekla, že z Čchongdžu.
Pak mi potichu řekli: „Vedete si skvěle.“
To řekli policisté.
Občané se dívají!
Nechte ho pokračovat ve výzkumu!
Mí drazí spoluobčané,
výzkum, který právě provádíme,
je v každém směru na světě dosud nevídaný.
Abych vám vaši vřelou podporu oplatil
a abych dal pacientům s nevyléčitelnými chorobami naději,
budu v této cestě pokračovat čistě jako vědec, nic víc.
Doktor Hwang v té době zcela chápal národní postoj
a vlastenectví, které za tím vším stálo.
Proto dva dny po našem vysílání o vajíčkách
pozval celou řadu novinářů
a uspořádal živou tiskovou konferenci.
Zcela upřímně cítím, že kdybych byl žena,
vyjmul bych si vlastní vajíčka
a prováděl bych na nich své experimenty.
Tento případ nám ukázal, jak korejská společnost
upřednostňovala výsledky nad vším ostatním
a jak se lidé dokáží nechat strhnout dogmatickými a fašistickými přesvědčeními,
až jsou v zájmu země ochotni přehlížet pravdu.
„Proč podrýváte slibného vědce?
Měl byste držet jazyk za zuby.
Vyvíjejí technologii, která zemi zajistí pokrok.
Místo toho, abyste zemi pomáhal, si pořád jen stěžujete.“
Naše pýcha, náš hrdina.
Naše biotechnologie ohromila svět.
Doktore Hwangu, zůstaňte silný.
Doktore Hwangu, milujeme vás.
DR. HWANG JE NADĚJE A BUDOUCNOST KOREJE
Byl jsem naprosto šokován, že ženy nabízely svá vajíčka dobrovolně.
Tehdy jsem poprvé cítil, že se naše společnost zbláznila.
Protože obvykle to jde takhle.
Na pokusy je třeba hodně vajíček.
Extrahujeme je z mladých žen.
Extrahování vajíček je prý nesnesitelný proces.
Tehdy jsem si poprvé uvědomil, že jsme jako Německo ve 30. letech.
Počet dobrovolných dárkyň vajíček pro výzkum doktora Hwanga
stoupl na tisíc.
Řekly, že pokud je s vajíčky takový problém,
tak dobrovolně
darují svá vlastní.
A tak jeho stoupenci pořádali celonárodní akce na darování vajíček.
Ženy všech profesí a rodiny lidí
s nevyléčitelnými chorobami a postižením se spojily,
aby vytvořily nadaci pro darování vajíček
potřebných na výzkum.
Pokud ženy pochopí účel
a využití darování vajíček pro výzkum a léčbu,
zúčastní se z vlastní vůle a z vlastního dobrého úsudku.
Všichni jsme přece lidé.
Cítíme povinnost pomáhat těm, kteří takové štěstí nemají,
a věříme, že tohle je ta nejlepší cesta.
Nebylo to snadné.
To ne,
ale byl to výzkum,
který se bez vajíček neobejde.
Takže jsem ta svá ráda nabídla.
Byla to semínka života.
S radostí jsem je chtěla darovat.
Nebylo to pro Hwanga U-soka,
ale pro lidstvo a pro vyšší cíle.
- To byl tehdy můj záměr. - Doktore!
Přijeďte do Tegu!
- Držte se, doktore Hwangu! - To zvládnete!
Buďte silný! Podpoříme vás!
Novináři a Hwangovi příznivci už u mě před domem tábořili.
Kdybych tam šel, byla by to katastrofa.
Ubili by mě k smrti.
Dostával jsem bezpočet výhrůžek.
Výhrůžek typu: „Zabiju tě.“
Všech možných výhrůžek.
Bydlel jsem ve 13. patře patnáctipatrové budovy.
Reportéři z jedné televizní společnosti slanili dolů ze střechy.
Prolezli ke mně domů oknem.
Natočili video mého bytu a odvysílali ho ve zprávách.
Lidé mě často kritizovali:
„Jak jsi mohl zradit svého otce?“
V Jižní Koreji oddávat někomu svatbu znamená,
že oddávající tam bude pro pár po zbytek svého života.
Požádal mě, abych byl jeho oddávající, a já mu rád vyhověl.
Když se mu narodilo první dítě,
požádal mě, abych byl jeho kmotr.
Zašel jsem do nemocnice a stal se kmotrem
novorozeného dítěte.
Později jsem zjistil,
že si celou tu dobu psal s producentem Hanem Hak-suem z MBC.
Není pravda, že jsem zradil svého mentora,
který ani není rodina, jen proto, že jsem se nepodílel na jeho lžích.
To není moje definice zrady.
Slovo „zrada“
se dá u vědců použít jen tehdy,
když zradí pravdu.
Myslím, že si vědce často představujeme jako poctivé hledače pravdy.
A pro mnohé vědce je to pravda.
Sedí to. Proto do toho šli.
Možná jsou chytří.
Možná by si vydělali víc někde jinde.
Ale spousta z nich je zvědavá a věda je zajímá
a chtějí svou zvědavost následovat.
Ale zároveň musíte myslet na svou kariéru.
Vědec, jako každý jiný člověk, musí mít výsledky.
Všichni vědci čelí tlaku.
V mnoha oblastech vědy je obrovská naděje a pozornost veřejnosti,
ale ne každý vědec na Hwangově místě
by udělal to, co on.
Podle článku z loňského května v Science
tým profesora Hwanga úspěšně kultivoval
celkem 11 kmenových buněk.
Ve výzkumném týmu
ale vyvstaly pochybnosti, že tyto buňky byly poškozené
nebo že to dokonce kmenové buňky ani nebyly.
Vědec Anonym
už není vědec. Teď pěstuje brambory.
Je to jen někdo, kdo miluje vědu.
A tak v té době práci doktora Hwanga četl.
Když si ji přečetl znovu, okamžitě věděl, že obrázky toho,
co bylo označeno za kmenové buňky, byly zmanipulované.
Další buňky,
které tým profesora Hwanga údajně vytvořil, podstoupily analýzu DNA,
aby se potvrdilo, zda to jsou doopravdy
klonované somatické kmenové buňky vytvořené pro daného pacienta.
Ta studie měla dopad na vědu
ve všech vyspělých zemích světa,
na kariéru stovek tisíc vědců, doktorandů
i absolventů doktorského studia,
kteří tu studii použili jako základ
pro svou vlastní práci a pak neuspěli.
23 VZORKŮ ANALYZOVANÝCH VE 3 VÝZKUMNÝCH ÚSTAVECH
SNU,
která právě přezkoumává Hwangův výzkum kmenových buněk,
brzy oznámí prozatímní prohlášení
na rektorátu univerzity ve čtvrtém patře.
Vedl jsem tehdy tým pro výzkum lidských subjektů,
takže jsem měl přístup k nezpracovaným datům.
Také jsem osobně napsal první verzi článku vydaného v Science
a předal mu ji.
Měnil naměřená data přímo přede mnou, jak se mu to hodilo,
jako by využíval své pravomoci.
Jen tak změnil čísla.
Snížil míru selhání a zvýšil míru úspěšnosti.
Přeškrtl ta procenta červeným perem a zapsal si čísla,
která chtěl.
Pak mi řekl, ať tu studii přepíšu.
Ve vědeckém článku
z roku 2005 bylo uvedeno, že z klonování somatických buněk
bylo vytvořeno 11 kmenových buněk.
Pravdou však je, že údaje o těchto 11 kmenových buňkách
byly vykonstruovány pouze ze dvou kmenových buněk.
Zaprvé, máme šokující, ale zároveň zničující zprávy.
Podle svědectví
je z 11 embryonálních kmenových buněk profesora Hwanga
nejméně devět nepravých.
- Co máte v plánu teď? - Komentář, prosím.
Povězte nám něco.
To udělá můj právník.
Jedno slovo, prosím.
Doufali jsme v jiný výsledek,
ale první zjištění interní vyšetřovací komise SNU
zanechala celý národ zdrcený a ohromený.
Myslel jsem si, že výzkum kmenových buněk doktora Hwanga
přinese definitivní výsledky, ať už se stalo cokoliv,
i když jsem vlastně netušil, co se pokazilo.
Ale kdyby ani nikdy nepracoval na vytváření kmenových buněk
mého syna,
kdyby ten výzkum vůbec neprovedl,
byl by to opravdu hrozný člověk.
Věda je založena na systému důvěry.
Ale když ten systém selže,
musí být přísně potrestán,
protože pokud ne, zhroutí se celá věda.
Nastal pád pro velikána moderní vědy.
Pro jeho tým to byl den smutku.
Podle zákona jsme doktora Hwanga U-soka
obvinili z podvodu, zpronevěry
a porušení zákona o bioetice a bezpečnosti bez výkonu trestu ve vazbě.
Prokuraturu Soulu
zaplnil nářek.
Policie nařídila třem jednotkám, aby zabránily přístupu do budovy,
kdyby podporovatelé doktora Hwanga, kteří s oznámením nesouhlasí,
projevili extrémní chování.
Krátce nato konečně odvysílali policejní zprávu.
Díval jsem se na to se synem a manželkou.
Po skončení pořadu
se můj syn otočil doleva, aby se na mě podíval,
a zeptal se:
„Tati, znamená to, že už nebudu moct chodit?“
„Bůh ti s tím
určitě
pomůže.
Věříme jen v Boha, ne v lidi.
Takže není třeba kvůli tomu zoufat.“
Můj syn na to řekl:
„Tati,
já to cítím stejně.“
A rozplakal se.
Nedlouho po tom incidentu PD Note
s doktorem Hwangem
můj syn…
ztratil vědomí.
Oni lhali a musí jít do vězení.
Ale to se samozřejmě nestalo.
Vědecký podvod není zločin.
Za to nikoho nezavřete.
Můžete dál budovat kariéru.
Doktor Hwang měl potíže kvůli zpronevěře peněz z grantů.
Ale za vědecký podvod?
Za to nikoho nezavřete.
Prosím o odpuštění.
Stydím se natolik, že je těžké se vůbec jen omluvit.
Vzhledem k tomu, kolik jste mi projevili lásky, podpory a očekávání,
nemám právo tady být.
Ke všemu se přiznávám a rád bych se znovu omluvil.
Tato událost byla velkou lekcí
a stala se milníkem
nejen pro mě,
ale i pro vědeckou komunitu v Koreji
i ve zbytku světa.
Bylo by zbabělé, kdybych použil tlak, abych své činy ospravedlnil.
Kdo na mě vyvíjel takový tlak,
abych něco takového udělal?
To je jen zbabělá výmluva.
Za to může má nenasytná hamižnost.
Nikdo jiný za to nemůže.
Ale nakonec,
kdybych se měl narodit znovu a dostal bych šanci
zvolit si svou životní cestu,
chtěl bych jít stejnou cestou.
V tom, jak jsme vědu nastavili,
jsou strukturální problémy.
A myslím, že často,
když se snažíme o co nejlepší vědu,
podporujeme pochybení.
Myslím, že je nesmírně důležité, aby vědci mysleli na etiku.
Já se celou svou kariéru
snažím vědce učit, jak o etice přemýšlet.
Všichni,
ať už jsme vědci, instalatéři, nebo hráči baseballu,
musíme přijmout odpovědnost za etiku
a důsledky naší práce pro ostatní.
SIBIŘ RUSKO
Díky za pozvání.
Velmi jste nám pomohl
s vývojem paleontologie, hlavně molekulární.
Vážíme si všeho, co jste pro nás a pro molekulární vědu
v celém Rusku udělal.
Šlo o průzkum v létě roku 2012 v oblasti Kazačje,
která leží na severovýchodní Sibiři.
V té době jsem byl nejvíce zdiskreditován
za celou svou vědeckou kariéru.
Po mnohé těžké práci jsem byl na tuto expedici doporučen.
Kdybych nezískal žádné výsledky,
další šanci bych už nedostal.
Všechny stěny jsou pokryty krystalky ledu.
Tady jsme našli loketní kost mladého mamuta.
Tato jeskyně nevznikla přirozeně.
Lovci mamutů stříkali pod vysokým tlakem vodu,
čímž postupně tvořili jeskyni.
Šlo jim jen o to, aby získali mamutí slonovinu.
Na druhou stranu jsme tam šli kvůli vzorkům, ne kvůli slonovině.
Bylo nám řečeno, že jeskyně je potenciálně nebezpečná, protože by mohla spadnout.
Tak jo.
- Tady. - Musíme jít.
- Musíme ven. - Proč?
Proč se musíme stáhnout?
- Proč? - Musíme se stáhnout,
protože vchod se hroutí.
- Vážně? - Ano.
- Dobře. - Máme vůbec…
Tak jo, jdeme ven.
Jdeme. Dobře.
Můj vzorek.
Kdyby se jeskyně zhroutila, všichni uvnitř by zemřeli.
Nebyl by způsob, jak nás zachránit. Všichni by zemřeli.
Tehdy
jsem byl připraven svůj život obětovat.
Byl jsem tomu věrně oddaný.
Už jsem žil dost dlouho
a šel jsem tam,
abych splnil vědecký cíl.
Takže i kdyby tam můj život skončil,
nepřišel by nazmar.
Tato malá místnost má dostatek kvalitního vybavení,
abychom dokončili první kroky k naklonování mamuta.
Na celý proces dohlížel
profesor Korejské biomedicínské nadace Suam, Hwang U-sok.
V získaných vzorcích jsme našli
vzorky svalů se stopami krve.
V tu chvíli nás napadlo:
„Možná se nám konečně splní náš sen.“
A tohle zachycuje ten moment.
Pokud najdeme jedinou živou buňku, máme vyhráno.
Mezi námi, živé buňky už máme.
Pokud bude mamutí projekt úspěšný
a ruská vláda bude souhlasit,
chtěl bych dát do demilitarizovaných oblastí
pár mamutů,
abychom vytvořili „pás mamutů“ mezi Jižní Koreou a Severní Koreou.
Byl by to začátek znovusjednocení obou zemí.
Prvotní hybná síla toho všeho.
Používání klonování pro záchranu druhů,
ochranářství nebo odvyhynutí, jak tomu říkají.
Je s ním spousta problémů. První je, že spotřebovává hodně zdrojů.
Druhý problém je,
že při klonování dochází k příbuzenské plemenitbě.
Budete mít geneticky identická zvířata,
což dlouhodobé udržitelnosti tohoto druhu nepomůže.
Stvoření oživlé klonováním není tím reálným stvořením.
To stvoření existovalo v ekosystému a v době,
které tomu stvoření dávaly rodový
a teritoriální kontext a kontext koexistence
s dalšími zvířaty.
A teď ho z toho kontextu vytáhnete.
Co je tyrannosaurus rex mimo jurské období?
Je to jen napodobenina,
nějaký předstíraný tyrannosaurus rex.
KOMSKÉ JEZERO ITÁLIE
Jdeme na to. Csillo, pojď! Jdeme na to.
Pojďme
pohřbít tvé první tělo.
Naklonování mého psa bylo to nejlepší, co jsem kdy udělal.
Lidé píšou:
„Hrajete si na Boha“ nebo „To není ten samý pes.“
Všichni jsou negativní.
Všichni se ptají na to samé.
„Je sice geneticky stejný,
ale musí se nějak lišit."
A já vždycky odpovím, že je to ten stejný pes.
Protože klonováním psa
do stejného prostředí, stejné rodiny,
se stejnými dětmi,
se bude chovat stejně jako ten první.
Nevidím ho jako klona. Je to Csillo, vrátil se.
Přežil svou smrt.
Klonování dokáže velké věci a může pomoci mnoha lidem.
Klonování je ve skutečnosti jen reinkarnace.
Vytvoří znovu tělo, které zemřelo.
Ano, myslím, že je to velmi užitečné.
Tady leží tvoje první tělo.
Brzy
převezmeš jeho roli.
Je to pro mě zvláštní, protože Csillo je teď velký.
Mám pocit, že ho kompletně nahrazuje,
takže pro mě je to jako říct:
„Teď převezmeš jeho roli ty.“
A konečně jsme našli místo, kde může odpočívat v pokoji.
Poprvé na světě naklonovali čínští badatelé dvě zdravé opice
pomocí metody, která před dvaceti lety zrodila ovci Dolly.
Bariéra klonování primátů byla překonána.
V podstatě může být každý primát včetně lidí naklonován.
Tato technologie je stále kontroverzní.
I auto bylo jednou určitě kontroverzní.
Lidé byli naštvaní, že to děsí koně.
Myslím, že všechno, co děláme, je v určité fázi kontroverzní.
Přišel jsem o dvě dcery, když byly velmi malé.
A ta první, Anya…
Nikdy nezapomenu, jak mě to ovlivnilo.
Ovlivňuje mě to dodnes.
Držel jsem ji v náručí, když ji odpojili.
A kdyby mi tehdy někdo řekl:
„Můžeme ji naklonovat a přivést ji zpět.“
Neměla příležitost vytvořit si osobnost.
Byla by identická, geneticky stejná.
Byla by to moje dcera.
Řekl bych ano?
A…
Souhlasil bych.
Není nic horšího než malé rakve.
Je tedy klonování lidí k něčemu dobré?
Podle mě jen ve velmi určitých případech.
Kdyby se mě někdo zeptal: „Chcete být naklonován?“
Nechal bych se zpopelnit.
Nikdo mě zpátky nepřivede.
Nikdo si s mou DNA hrát nebude.
Věda často předbíhá etiku o notný kus.
Ale etika vás vždycky dožene,
protože vědci při takovýchto pokusech
občas s něčím přijdou,
ale my musíme říct: „Moment.
Musíme to probrat.“
Bohužel to často říkají jen etikové.
Nikdo nás neposlouchá.
Ale někdy je tato konverzace velmi vážná.
Někdy dokážeme lidi přimět, aby poslouchali a řekli:
„Odehrává se tu tohle
a my tomu musíme věnovat pozornost.“
SOUL JIŽNÍ KOREA
Korea je má rodná země.
Kdykoliv se vrátím ze zahraničí, cítím klid,
i když sem jedu jen jednou nebo dvakrát do roka.
Pastore.
- Není možná. - Vítejte.
Jak se vám daří?
No teda.
Pastore.
Vůbec jste nezestárl.
Vy také ne, pastore.
Pojďme dovnitř.
Vypadáte mladší.
Pastore, chtěl jsem vás vidět.
Na Hjona nikdy nezapomenu.
Ani na ty šlechetné sliby, které jsem mu dal.
Doufám,
že i nadále dodržíte ve svém srdci slib,
který jste Hjonovi dal.
Na světě je spousta Hjonů, že?
- Ano. - Je jich tolik.
Ano.
Věřím,
že vaším údělem je, abyste jim pomohl.
Někteří kritici klonovací technologie
trvají na tom, že klonování odporuje Božímu řádu nebo autoritě stvoření
a že se snažíme
hrát si na Boha.
Ale jak
se někdo opovažuje tvrdit,
že tohle je Boží říše?
Překlad titulků: Karolína Ryšánková