Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Наш…
Наш заклад по догляду.
ДОКТОР ХВАН У СОК ДОСЛІДНИК СТОВБУРОВИХ КЛІТИН
Це все
клоновані собаки.
Вам не знайти кращої історії успіху
про чудесне зцілення, ніж історія доктора Хвана.
Це був не тільки науковий прорив, а й політичний,
і саме це привернуло увагу як науковців, так і решти світу.
Корея стане
економічною силою, на 100 років випереджаючи графік.
Було обіцяно, що паралізовані зможуть знову ходити,
а люди, що помирають від хвороб, отримають ремісію.
У той час це було надзвичайно.
«Нарешті, ми найкращі у світі!»
Для початку є новини, які є водночас і шокуючими, і спустошуючими.
Дослідник стовбурових клітин, що зганьбився, Хван У Сок, був засуджений
до 18 місяців у в'язниці та двох років випробувального терміну.
Учений перетворився з Ісуса на Люцифера.
Коли науку розглядають як те, що може нас урятувати,
які наслідки може мати те, якщо вчені цим маніпулюють?
Цю історію справді дуже важливо розповісти
задля розуміння того,
куди досягнення, що відвернули увагу на неправильні речі,
як то слава та гроші, можуть привести вас,
і як низько можна впасти через прірву серйозних етичних порушень.
Надії та сподівання глядачів високі
Ми почали займатися селекцією тварин
багато тисяч років тому.
Але зараз відбувається дещо значно могутніше.
Уперше в історії цієї планети
ми можемо безпосередньо проєктувати організми.
Ми можемо керувати плазмою життя з допоки небаченою силою.
Це не наукова фантастика.
Теоретично можливо, що незабаром
ми матимемо біотехнологічну здатність створювати людей,
що світитимуться в темряві.
Скільки з цих верблюдів ви клонували?
Більше 150.
Наука часто дуже сильно випереджає етику.
Добрі наміри ніколи не можуть виправдовувати погану поведінку.
Подивіться, що сталося з доктором Хваном.
Те, що він намагався дещо зробити задля добра всього людства,
не виправдовує таке серйозне порушення етики.
Він знаходився на верхівці світу,
робив те, що ніхто інший ще не робив,
а потім його спіткав цілковитий провал.
У якомусь сенсі це історія, що залишиться в сторіччях.
КОРОЛЬ КЛОНУВАННЯ
Люди створені керувати.
Матері, що народжують самі себе.
Діти, яких народжують лише для того, щоб частини їх тіл трансплантували.
Зазирнімо разом до нового лячного світу клонування.
АБУ-ДАБІ ОБ'ЄДНАНІ АРАБСЬКІ ЕМІРАТИ
Коли в серці з'являється смуток
По краплині
Уранці я піднімаюся на пагорб…
У моєму щоденному житті в цій пустелі
прослуховування музики надає
багато значення
крокам, що були в моєму житті.
Задушлива полуденна спека
Це моє випробування
Я прямую
Прямую в безплідну пустелю
Залишивши позаду свій смуток
Я прямую
Можливо, в очах інших
історія Кореї
й те, що я зробив…
у минулому,
сповнені болю й слави.
Але цього не можна позбутися.
Це все зробив я.
ДОСЛІДНИЦЬКИЙ ЦЕНТР «БІОТЕХ» ОБ'ЄДНАНІ АРАБСЬКІ ЕМІРАТИ
Це хол нашої головної будівлі.
На портретах, які ви бачите,
найвидатніші лідери ОАЕ.
Шейх Заїд,
нинішній президент шейх Халіфа,
наслідний принц шейх Мухаммад
і наш великий керівник шейх Мансур.
Вітаю!
Привіт!
Як ви?
Добре, а ви?
-Усе в порядку? -Дякую, що запросили.
-Дякую, що прийшли. -Як ви?
-Добре. -Дякую за ваш час.
Думаю, ви могли б…
сказати, що я був багато ким.
Колись я був найкращим лектором
у Сеульському національному університеті.
Але на якомусь етапі
вони ставилися до мене
як до своєї ганьби.
Я впевнений, що їм про все цілком відомо
й у цій країні.
Але вони все одно готові мене цілковито підтримувати.
Коли ми беремо клітину в вашого верблюда…
То ви спершу працюєте тільки зі шкірою?
-Так, здебільшого… -Це…
Та не тільки. Але найкраще підходить шкіра.
Нічогеньке видовище, так?
Один божевільний,
троє спостерігачів у здоровому глузді.
Для початку нам потрібно зрозуміти, що насправді таке клонування.
Ви берете яйцеклітину
й дістаєте ядро яйцеклітини.
Потім ви берете клітину тіла того, кого хочете клонувати.
Це може бути клітина шкіри, печінки, будь-яка клітина,
і ви берете ядро цієї клітини
й поміщаєте його в яйцеклітину.
І тепер у вас яйцеклітина, що виглядає майже як запліднена,
бо клітини нашого тіла мають повну ДНК, необхідну для існування.
Питання в тому, чи здатна яйцеклітина до самовідтворення.
Коли використовуємо струм, як це зроблено в «Франкенштейні»,
ми даємо невеликий розряд струму,
і вона починає ділитися
й перетворюється на організм.
Це клонування в найпростішій формі.
Він живий.
Він живий!
ПРЕЗИДЕНТСЬКА ФЕРМА ОБ'ЄДНАНІ АРАБСЬКІ ЕМІРАТИ
Власне, сьогодні вже термін.
-Уночі. -Уночі? Сьогодні?
Іншалла.
Тут ми маємо
шість клонованих малят верблюдів.
Серед них
чорні для краси.
Далі, дитинча, що народилося вчора,
і білий верблюд он там створені для перегонів.
І, можливо, сьогодні десь уночі,
має народитися третій верблюд для перегонів.
А ось і дитинча.
Серед тих, хто критикує технологію клонування,
деякі наполягають на тому, що клонування порушує божий порядок чи право творіння,
і що це спроба гратися в бога.
Клонування — це не така технологія.
Клонування створює копії на генетичному рівні.
Такі вигадки про генетичне клонування
вже було спростовано історією.
Уже минули десятиліття.
У всьому цьому великому світі
народжувався Франкенштейн?
Ні, ще ні.
Щоразу, коли я бачу таке створіння,
я відчуваю велич науки й технологій,
благоговіння від того, скільки це може дати людству,
а ще велику гордість від цього.
Ось що я відчуваю.
Тільки один ембріон, так? Не два.
Тільки один.
Мене звати Алекс Тінсон.
Я австралійський ветеринар, який розпочинав,
бажаючи стати ветеринаром у зоопарку, а зрештою став спеціалістом по верблюдам.
Я працював в одному зі старомодних місць для сафарі з левами.
Це сафарі з африканськими левами…
Вірите чи ні, у нас там трапилося декілька катастроф
у плані того, що леви й тигри з'їдали людей.
Це страшно, але всім байдуже!
Мушу сказати, що й мене кілька разів ледь не з'їли.
І зрештою це місце закрили.
Вводжу, один ембріон.
У ті дні, коли ти вже був ветеринаром рік чи два,
ти просто йшов й оселявся десь і казав:
«Добре, я ветеринар, приходьте на прийом».
У наші дні існує значно більше правил.
Я приїхав на Близький Схід на два роки,
а 35 років потому я досі тут.
Моя донька вийшла за чоловіка з Еміратів, у якого… багато родичів
серед жокеїв, тож я наглядаю за верблюдами родичів.
Але, думаю, із першого дня
я завжди відчував, що мій власний інтерес стосується їх розведення.
У нас був верблюд на ім'я Мабрукан.
Він був виставковим верблюдом,
і він був великим, чорним.
Чую насмішки через верблюдів для краси.
Як оцінити граного бульдога?
Як обрати найкращого на собачій виставці?
Це одне й те саме.
Збираєте комітет.
Він оцінює зріст, колір, невимушеність, поставу,
ходу.
Мабрукан просто був найбільшим,
найнеймовірнішим, найдорожчим верблюдом, що в нас був.
Він був першим верблюдом, що отримав десять із десяти на оцінюванні краси.
Такого раніше ще не було.
Був завбільшки з динозавра. Я стояв поруч для забору крові.
Голова була в такому положенні.
Здавалося, наче брав кров у тиранозавра.
Він був прекрасним, але й дуже небезпечним,
бо він був неймовірно великим і сильним.
Зуби в нього були, як у лева,
і він мав дещо кепський характер.
Він був логістичним жахіттям
через свій розмір,
через свою ціну.
Він коштував п'ять мільйонів доларів на момент його купівлі.
Одна з правлячих родин з іншої країни
запропонувала понад 20 мільйонів доларів за цього верблюда.
А його високість відмовився. Сказав: «Ні, він не продається».
Ми трохи намагалися його злучати.
І це було головним болем,
бо до нього приводили найгарніших самиць,
а вони його не цікавили. Цікавив другий сорт.
Ті, що так не виглядали… Не знаю. Це було безнадійно.
У будь-якому разі, одного разу я був із купою друзів у Римі,
і ми пішли до одного ресторану.
І я отримав дзвінок.
Хлопець з іншого боку каже: «Мабрукан помер».
А я просто…
Сидів там, як води набрав до рота.
А потім я встав і сказав:
«Відріжте його яєчка!
Зберіть зразки шкіри! Покладіть їх до холодильника!
Я повернуся нині ввечері».
А потім ми забули про це на десять років.
ОЗЕРО КОМО ІТАЛІЯ
Дехто каже, що клонування доступне тільки багатіям.
Безсумнівно, воно дороге.
Але я віддам останню копійку,
щоб клонувати свого пса.
Чіло — французький бульдог,
а в них особлива геометрія морди, більш схожа на людську.
Ім'я Чіло походить від імені Чілаг.
Угорською воно значить «зірка».
Насправді, він осяював моє життя, саме тому я назвав його Чіло.
Це дуже глибокі стосунки, бо ми багато часу проводимо разом.
І він став частиною родини.
Наприклад, він вкладав мене спати.
Тому, коли я вночі дивився телевізор,
а він думав, що вже надто пізно й мені час спати,
він прибігав до мене й вів до ліжка.
Саме тому я вважаю, що він мені, як старший брат.
Він мене справді підтримує й дарує сміх.
Думаю, сміх — це найкраще, що я від нього отримав,
бо коли я їхав, він плакав.
У нього змінювався настрій.
І чим довше мене не було,
тим він ставав тривожнішим, тим сумнішим.
І коли я побачив у нього на шиї лімфатичний вузлик,
я зрозумів, що це щось серйозне.
Можна було бачити, що він у поганому стані.
Він багато страждав.
Я знав, що клонування можливе.
І тоді я подумав: «Так, я хочу клонувати Чіло».
Це було б чудово побачити.
Я почав розглядати питання,
з ким я можу зв'язатися, хто цим займався.
Є певні компанії, що роблять окремі речі,
але не подальшу обробку.
З американцями було легко спілкуватися.
Вони сказали: «Ми клонуємо. У нас мало невдач».
Але коли я читав про доктора Хвана,
я дізнався, що він має величезний досвід,
і що він був у цьому першопрохідцем.
Тепер вітайте клоноване теля,
відоме як «супертеля».
Мукання клонованого теляти було гучним і сильним від народження.
За вісім років дослідів
команда професора Хвана клонувала теля
за допомогою перенесення ядра клітини
в лабораторії в Сеульському національному університеті.
Коли це буде доступним фермам із худобою в Кореї,
буде значна економія на імпорті в районі 700 мільярдів вон,
що надасть додану вартість близько 1500 мільярдів вон на рік.
У той час громадськість не знала, хто він.
Він був звичайним професором у Сеульському національному університеті.
Оскільки купляти телят було дорого, великою новиною стало те,
що Хван У Соку вдалося клонувати корову.
Тому призначили зустріч
президента з Хван У Соком.
Як професор СНУ він це міг зробити.
Але насправді
це було неможливо ні для пересічної людини,
ні для пересічного вченого.
Він сотнями клонував корів, а також займався клонуванням інших тварин.
Він хотів клонувати корейського тигра.
А корейський тигр — це великий символ.
Він говорив так, що це для об'єднання Північної й Південної Кореї,
бо це їх спільна спадщина.
Ці види в них були під загрозою, а він хотів мати змогу їх клонувати.
Уважалося, що це стане чудовою науковою подією,
якщо технологія Південної Кореї зможе клонувати корейського тигра,
який був подарунком від Північної.
Хван ухопився за можливість.
Процес клонування корейського тигра
-здається складним із технічного боку. -Так.
Тигра можна успішно клонувати?
Так, я сподіваюся, тигр буде клонований до 2000 року.
Зрозуміло.
Лише тією заявою
він міг зібрати гроші на дослідження й привернути увагу громадськості.
У той час
не було жодного «корейського тигра» в Південній Кореї.
Нам не вдалося їх розводити, скажімо так.
Але зоопарк Пхеньяна відправив корейських тигрів до Південної Кореї,
самця й самку,
через програму обміну тваринами,
і вони залишалися живі.
На початку
найпростіше було знайти свинячу яйцеклітину.
Свинячі яйцеклітини легко використовувати для сурогатного материнства.
Тому ми спробували ввести
донорські клітини корейського тигра в свинячі яйцеклітини.
На наступному кроці
ми використали яйцеклітини корів.
Щойно ми підтвердили, що початковий розвиток
був можливий із використанням свиней і корів,
ми перейшли до місцевих котів.
У той час
ми використовували як тигрів, так і левів для сурогатного материнства.
У однієї з левиць утворилася грижа.
Іншими словами рана після імплантації не загоїлася,
а потім назовні вилізли нутрощі, що призвело до смерті тварини.
Тоді ми й зупинили експеримент.
Така вже наука.
Дехто, можливо, уважає, що це безрозсудно,
але в науці не можна відкидати спосіб тільки через те, що він безрозсудний.
Під час діяльності
ми отримуємо наукові дані,
тож ніщо не марно.
Учені з Південної Кореї вперше
успішно клонували собаку.
Це афганський хорт, і йому нині вже 101 день.
Успіх команди доктора Хвана в клонуванні собаки
розглядають як вершину досліджень клонування тварин.
Снуппі — перший у світі клонований пес.
Його ім'я утворили, зв'язавши
абревіатуру Сеульського національного університету зі словом «цуценя».
Дослідники кажуть, що цуценя нормальне й здорове.
Американські дослідники довгий час намагалися
клонувати цуценя на ім'я Міссі,
але це їм так і не вдалося.
Ми стільки виводили собак,
що їх геном багато в чому став дуже делікатним.
Через це їх стало важко клонувати.
Він був дуже вправним ученим.
Тому для наукової спільноти його успіх не став несподіванкою.
Люди здивувалися тільки через те, що не знали, хто впорається перший.
Це були перегони.
Думаю, те послання,
яке цей успішний випадок відправив решті з тих, хто займався клонуванням,
було дуже значним.
Те, що нам удалося клонувати собак, означало,
що за певних умов і за допомогою вдачі
можливо клонувати майже будь-яку іншу тварину.
Доктор Хван мав велике фінансування.
У нього була купа крутих апаратів
і мікроманіпуляторів, якими він працював із яйцеклітинами.
Він мав техніків, про яких він казав, що в них спеціально навчені руки.
«Руки, натреновані паличками».
Близько 30 дослідників з команди професора Хвана працювали
в середньому від 7:00 до 23:00.
«Техніка паличок» включає пронизування делікатної яйцеклітини
й діставання ядра за лічені миті.
Біоінженери всього світу в захваті від цієї техніки.
У людей з інших країн повільніші руки.
Скажімо, якби ми робили 100 за годину,
у них показник був би значно нижчий.
Одного дня
я почув від уряду ОАЕ те,
що в них був символічний верблюд на ім'я Мабрукан,
який близько десяти років тому
раптово помер.
Вони запитали мене,
чи можливо його клонувати,
і я сказав їм наступне.
«Імовірність складає менше одного відсотка».
Одного дня нам буквально сказали прийти до конференцзали.
Увійшли професор Хван із командою.
І, якщо говорити чесно,
чи справді я думав, що ми його клонуємо? Ні.
Думав, ми можемо дістати окремий сперматозоїд
і ввести його, щоб отримати дитинча.
Зрештою,
через 11 років після його смерті
народилося 11 клонованих Мабруканів.
Зараз вони живуть тут, в ОАЕ, і про них ретельно дбають.
Коли припиняє функціонувати мозок і зупиняється серце,
це вважають
приходом смерті,
але ми вважаємо інакше.
Ми не вважаємо організм мертвим,
допоки клітини тіла
ще можна зібрати
в клітинну лінію.
Цей процес — частина нашої роботи,
тепер ми вважаємо навіть єдину клітину життям.
Мушу сказати, уперше
я просто стояв там і тримав цю тварину.
І я собі думав: «Він був мертвий десять років.
Я його доглядав тоді, і ось він повернувся».
І я маю сказати, що словами це відчуття не передати.
Здається, наче це комплекс бога?
Так, на жаль, це так.
У той момент ви раптом подумали:
«Боже, що нам удалося? Хіба це просто не неймовірно?»
А потім подумали: «Боже, що ми наробили?»
БУДАПЕШТ УГОРЩИНА
Останній день Чіло, узагалі-то, був у цій кімнаті.
Він повернувся від ветеринара.
Він спав тут у мене на руках і знав, що помре.
І саме тому він трохи дрижав. Він хотів бути з нами.
І місце де…
Власне, він тут помер.
Тут він помер.
Так.
Тут у нього ще була надія.
Розумієте, його очі ще прагнули жити.
Але в свій останній день він більше не міг жити.
Ми були в шоці. Чіло помер у віці 12 років.
Бо ви маєте знати, шок…
Тому він був такий сильний.
Узагалі-то він не зістарився.
Він завжди був грайливим, завжди молодим, завжди сповненим сил.
Він був у цілковито задовільному стані. Він був у чудовому стані.
Хоча французькі бульдоги живуть усього 12 років,
якби в нього не було лейкемії, він би прожив 20 років.
І тому те, що з ним трапилося, було так шокуюче.
Усе стало жахливо так раптово.
Я спробував перетворити біль від його втрати
на щастя від його відтворення.
Певною мірою ця туга —те, де клонування…
починається по-справжньому.
Я почав із того, що придбав набір для клонування.
Як брати зразки, як зберігати зразки…
І ми взяли зразки з вух.
Фібробласти з вух потім легше вирощувати.
Ми відправили їх до Англії. Там є сховище для клітин тварин.
Із Англії вони попрямували в Корею.
Оскільки це було саме в перехідний період, коли він прямував із Кореї до Абу-Дабі.
«Хоча ми й не можемо гарантувати успіх,
негайно надішліть тканини».
Доктор Хван був таким люб'язним.
Коли клітини почали рости,
він зробив фото й відправив їх мені.
У нього над цим працювало дві команди.
Але, коли клонують собак, результату досить важко досягти,
тож вони роблять більше спроб.
А я клонував Чіло, бо хотів, щоб Чіло повернувся.
Не морський вовк, не пес, що грає в футбол.
Хотів, щоб Чіло повернувся.
Проблема з клонування полягає в тому, що в ньому може бути багато невдач.
Тому ось що вони роблять: вони роблять багато спроб,
тому, можливо, ви отримаєте або п'ять псів, або чотири, або три.
Тому того разу в нас було два клони Чіло.
Наш… Перший клон Чіло народився в листопаді,
і я подумав: «Дивіться, у мене клонований пес!
Фантастично!»
А потім мені зателефонував асистент доктора Хвана.
«У нас іще один Чіло».
Перший із цих двох братів помер зовсім незабаром
через ваду розвитку.
Він помер від голоду. Нічого не могли вдіяти. Був замалий.
Але зараз я можу сказати,
що Чіло номер два зараз уже півтора роки,
й він щасливий пес.
І саме тому я знаю, що зробив усе правильно.
Технологія клонування
не має на меті відтворити щось на 100%.
Це генетична копія ДНК оригіналу,
а не копія фенотипу.
Можуть бути незначні відмінності.
Так ми кажемо людям.
Ми не знали, що нам робити з тілом Чіло.
Не знали, чи нам його поховати…
Що ми з ним зробимо?
Дехто робить опудала, абощо.
Тому ми його залишили в холодильнику.
НЕ ВІДКРИВАТИ
Наша ідея полягає в тому, що ми знайдемо місце, де Чіло зможе залишитись.
Ми не хотіли ховати його тут, в Угорщині.
Ми хотіли бути поруч із ним.
І ми хочемо знайти місце, де він був би щасливий,
і де б між нами завжди залишався зв'язок.
Ось що ми наразі знайшли.
Місце в саду, куди ми можемо піти,
і де ми можемо згадувати його, і це буде місце для нього.
Думаю, ми клонували
приблизно
більше 1600 псових.
Також ми клонували корів, свиней, вовків,
койотів, котів і коней.
Коли клонували вівцю Доллі,
проти цього не було правил та законів.
Їх і досі не існує, якщо йдеться про тварин.
Але більшість американців сказала, що клонувати тварин — неправильно.
І на це пішло ще вісім, а потім десять місяців, а потім і рік,
щоб науковці та ЗМІ сказали:
«Ви не розумієте, що таке клонування насправді.
Ось що це таке». І поступово все вщухло,
поки американці не сказали:
«Ну добре, ми не проти клонування овець».
Однак, якщо дійти до клонування приматів, а потім і до людей,
це вже зовсім інша дискусія.
А тепер до великого прориву в клонуванні людей.
Слово кореспондентці з питань здоров'я Сьюзен Дентцер.
Раніше інші вчені клонували невелику кількість людських ембріонів,
що живуть короткий проміжок часу.
Натомість
південнокорейські вчені, що опублікували сьогодні працю в журналі «Саєнс»,
здається, досягли висот,
які сильно перевершили попередні спроби клонування людей.
Це було просто приголомшливо в тому сенсі,
що це був перший крок назустріч світу регенеративної медицини,
у якому ми зможемо почати використовувати ці клітини
задля різних терапевтичних цілей.
Дослідники почали з групою з 16 жінок,
яким давали гормони для вироблення
великої кількості репродуктивних яйцеклітин.
Потім науковці використали інноваційні техніки,
щоб дістати ядро з кожної яйцеклітини.
Потім науковці взяли клітини тіла
в тих же жінок, що були донорками яйцеклітин.
У клітин тіла є два набори хромосом,
повний генетичний код, необхідний для створення людини.
Потім науковці дістали ядра з клітин тіла
й помістили їх до яйцеклітин.
У результаті було отримано 66 клонованих яйцеклітин,
по суті, людських ембріонів,
з генетичним матеріалом тих самих жінок.
Була неймовірна зацікавленість
з точки зору регенеративної медицини.
Бо якщо можна взяти клітину й перетворити її в будь-яку іншу клітину організму,
чи вдасться робити нові печінки?
Зможемо вирощувати органи?
Зможемо регенерувати пошкоджені нервові клітини?
Тому це викликало й великий терапевтичний інтерес.
Були досить передові вчені, які говорили про це,
як про заміну запчастин у машині.
Стовбурові клітини ембріона — це первинні клітини,
які зрештою перетворюються на майже всі клітини й тканини тіла.
Південнокорейські дослідники дістали ці первинні клітини з ембріонів,
у процесі знищивши самі ембріони.
Потім вони виростили колонії генетично ідентичних стовбурових клітин.
Ви маєте визнати, що основний американський вклад
у роботу в Сеулі внесла Кока-Кола.
У Сок живе на кофеїні та цукрі.
Це була мрія біологів.
Доктор Хван став всесвітньо відомим ученим.
Загалом, його прославляли як наукову суперзірку
у Південній Кореї.
Прийде час, коли я зможу поділитися подробицями.
Це репутація.
Це гроші.
Це навіки ваше місце в пантеоні науки,
тож майбутню сотню років підручники будуть згадувати ваше ім'я.
Абсолютно приголомшливо,
якими чудовими були досягнення науки,
і якими важливими були медичні наслідки.
Його досягнення фантастичне,
але людей найбільше захоплювали не його здібності до науки,
а його вміння діставати ці яйцеклітини.
Конче необхідно було дістати яйцеклітини для вирощування клонованих клітин.
Потрібні яйцеклітини, щоб їх виростити.
А знайти людські яйцеклітини непросто.
Протягом місячного менструального циклу один із яєчників виділяє яйцеклітину.
Після овуляції ця яйцеклітина потрапляє до фаллопієвої труби.
Найімовірніше жінка завагітніє, якщо в неї був секс за декілька днів до,
під час, або одразу після овуляції.
Доктор Хван заявив, що використав 242 яйцеклітини.
Це значить, що він мав просити жінок
приймати ліки, щоб надстимулювати яєчники,
а потім використовував голку,
щоб аспірувати їх із яєчників по одній за раз, щоб проводити дослідження.
Думаю, часто відкидають те, що науковою мовою називають
тілесним тягарем жінок, які залучені
до біологічної праці із вироблення яйцеклітин,
і ту частину біомедичної реальності, яку жінки переживають
під час циклів гіперстимуляції яєчників і процесу збору яйцеклітин.
У різних країнах були різні правила
щодо того, як можна отримати доступ до яєчника.
Але в кожному разі є тільки один спосіб це зробити,
і це отримати добровільну згоду жінки.
Він стверджував, що отримав 242 яйцеклітини від 16 жінок.
А ще стверджував, що вони всі самі забажали брати участь,
що вони це робили виключно за покликом серця,
бо вони вірили в його дослідження.
Ми подумали: «Неймовірно, що він це зробив».
Тому коли я був у його кабінеті, запитав:
«Як ви отримали ці яйцеклітини? Звідки вони?»
Я б хотів висловити
мою глибоку вдячність багатьом шановним жінкам,
які забажали надати яйцеклітини для цього дослідження.
Я працював на журнал «Нейчер»,
славнозвісний міжнародний науковий журнал,
писав про Азійсько-Тихоокеанський регіон.
І я намагався більше дізнатися про
біомедичну науку в Кореї, дослідження стовбурових клітин у Кореї,
і я справді не думав, що я щось розкрию.
Я не думав, що він зробив щось очевидно неправильно.
У мене просто було від нього дивне передчуття.
Він давав мені неповні відповіді,
виглядав занепокоєним, коли я ставив ці питання.
Тож вирішив зателефонувати всім згаданим у статті.
Було 15 співавторів, а перший автор,
зазвичай, той, хто виконує всю роботу.
Останнім автором був старший професор, який, здається, спроектував експеримент,
і я почав телефонувати кожному з них у надії, що зможу дізнатися,
хто з них міг би сказати:
«Так, я стояв на чолі цього процесу. Ось як ми це зробили».
Декілька сказали: «Говоріть із доктором Хваном.
Не хочу спілкуватися».
Але, нарешті, я говорив із жінкою,
і вона сказала:
«Я не можу розповісти про забір яйцеклітин у цілому.
Можу розповісти лише про свою процедуру».
На секунду розгубився.
«То ви пожертвували яйцеклітини на експеримент?»
Відповіла: «Так, це була я».
І тоді я зрозумів, що це було щось значне.
Тому я розпитав її про всі процедури,
через які вона пройшла, де це було, чому вона це зробила.
Вона сказала, що в неї вже були діти,
їй було байдуже, чи втратить вона здатність народжувати.
Сказала: «У Кореї є стільки людей з травмами спинного мозку.
Я хочу їм допомогти, як зможу».
Загалом вона сказала, що доктор Хван збирався стати рятівником для людей,
і вона хотіла бути причетною до цього.
У той час
у нас у лабораторії було багато жінок-дослідниць.
Усіх цих жінок-дослідниць
викликали до кабінету Хвана.
Він показував їм папери, особисто пояснював їх зміст,
а потім просив підписати.
Більшість із жінок у лабораторії підписала папери,
а Хван їх зібрав.
Думаю, досить імовірно, що якщо ви молода дослідниця-початківець,
що в цей час працює в лабораторії, і подумали, що дати яйцеклітини —
це те, як можна допомогти здійсненню цього прориву,
ви б це зробили з власної волі.
Можливо, і просити б не довелося.
Та чи було це справді добровільно? Чи був у них вибір?
Думаю, у цій справі,
а що як поважний старший учений приходить до лабораторії й каже:
«Слухайте, нам потрібні яйцеклітини. Де б нам їх знати?»
Це форма примусу?
Стаття, яку я написав, у цілому стосувалася
наявності етичних проблем із дослідженням,
які доктор Хван не хотів визнавати.
А заголовок статті був наступний:
«Корейських клонувальників переслідують етичні проблеми».
І повідомив доктору Хвану.
Він сказав: «Якщо ти це зробиш, у тебе будуть дуже великі проблеми».
Фінансування команди професора Хвана
надавалося державою й приватними установами
й перевищувало 100 мільярдів вон.
Це справді доводить ваш вплив.
Вплив? Який вплив?
Це лише означає, що наша відповідальність стала значно вищою.
Думав, що ця стаття призведе до подальшого розслідування,
і що вони дізнаються, що написане мною — правда,
що це детальніше обміркують,
і це, можливо, принесе клопоти доктору Хвану, але…
Мене здивувало, що відгук на мою статтю був виключно негативним,
на чесність моєї статті.
І серед наукової спільноти про це мало говорили.
І це зірка
досліджень стовбурових клітин, досліджень клонування.
Це той, на кому все зав'язано,
і якщо в його дослідженнях є серйозні біоетичні проблеми,
то ми маємо про це говорити.
Але про це ніхто не хотів говорити.
Потім друга стаття доктора Хвана про клонування людей
побачила світ у травні 2005 року, тож трохи більше ніж за рік після першої.
Ця доповідь переносить науку дуже далеко вперед до того дня,
коли найжахливіші хвороби і травми, що завдають страждання людству,
можна буде лікувати завдяки використанню терапевтичних стовбурових клітин.
Та стаття 2005 року була кроком до можливості
використовувати власні клітини пацієнта
для створення засобів лікування для цього пацієнта.
Та справа, яку ви робите в Кореї, не зустрічається більше ніде у світі.
Терапевтичне клонування дає надію на розуміння лікування й ліків
для мільйонів людей по всьому світу.
Науковці кажуть, що це найбільше відкриття нашої епохи.
Доктор Хван стверджував, що він узяв запліднену яйцеклітину,
яка змогла поділитися на певну кількість клітин.
Кожну з цих клітин можна назвати плюрипотентною стовбуровою клітиною,
тобто кожна з цих клітин
може перетворитися на клітину нирки, легенів, шкіри.
І ціль тут у тому, щоб узяти цю клоновану запліднену яйцеклітину
і змогти клонувати її у багато клітин,
щоб можна було отримати стовбурові клітини,
які всі були б ідентичні оригіналу,
які в матці розвинулися б у повноцінну людину.
Загалом, саме це він і зробив.
Він створив стовбурові клітини, клоновані від людини.
У той час наука про стовбурові клітини мала перевернути світ медицини.
Усе мало змінюватися.
І тому з багатьох причин для будь-якої країни
досягнення такого рівня прориву в науці
було тим, чого варто прагнути.
СЕУЛ ВІТАЄ ЧЕМПІОНАТ СВІТУ З ФУТБОЛУ 2002 РОКУ В КОРЕЇ ТА ЯПОНІЇ
У той час Корея перетворювалася з країни, що розвивається,
на розвинену країну.
Звичайно, такі настрої були дуже сильні.
«Ми більше не йдемо позаду.
Натомість ми маємо бути тими, хто створює щось нове.
Ми серед найкращих у світі.
У цей час тріумфу в нас були найкращі технології,
найкраща наука, і так далі».
Тоді було велике прагнення до цього.
Всесвітній центр стовбурових клітин, який перетворить Корею на Мекку
для науки про життя для всього світу, відкривається сьогодні.
Тепер у нас є надія, що людські страждання,
можливо, колись буде полегшено завдяки проривам,
які можливі завдяки стовбуровим клітинам із ембріонів, створених для пацієнтів.
У минулому від мене було мало користі.
ПРЕЗИДЕНТ НО МУ ХЬОН
Але тепер я трохи допомагаю.
Віднині я впевнено надаватиму підтримку.
Загалом, у той час світ розділився на два табори.
Були ті, хто підтримував дослідження ембріональних стовбурових клітин,
і ті, хто казали, що ембріони — люди,
і що їх не варто розривати, щоб використовувати їхні клітини
для досліджень ембріональних стовбурових клітин.
Сьогодні я попрошу вас підтримати закон,
що заборонить найбільш кричущі зловживання медичними дослідженнями.
Клонування людини в усіх його проявах,
створення чи імплантацію ембріонів задля експериментів,
створення гібридів людини й тварини,
а також купівлю, продаж та патентування людських ембріонів.
Не далі як наступного місяця
центр прийматиме пацієнтів із невиліковними хворобами.
Я мрію про те, як я зможу встати та викинути свій інвалідний візок,
можливо, придбаю ходунки чи бандаж…
У той час концепт стовбурових клітин ще був дуже новим,
і був не так добре відомий громадськості.
Тому в той час
його подавали як дещо, що може зробити будь-що,
що може вилікувати всі хвороби.
Ось як усе подавали.
Тому майже всі пацієнти, майже всі люди з інвалідністю
почали сміливо мріяти й почали на це розраховувати.
Алілуя, мої любі учні Христа.
Вам цього тижня добре велося?
«Хто я?
Звідки я походжу?»
Усі люди шукають відповіді на ці питання.
І протягом 19 та 20 сторіч
люди знайшли відповіді в науці.
Тому
люди замінили Бога наукою.
Це справді так?
Моя дитина
потрапила в автоаварію в 2002 році.
Він прокинувся через 24 дні.
ПАСТОР КІМ ЧЕ УН
Він був у комі.
Після цього
нижня частина його тіла була паралізована вниз від грудей.
Тоді доктор Хван звернувся за допомогою до клініки «Гіль».
Він шукав пацієнта,
який брав би участь у його дослідженні стовбурових клітин.
Лікар, що дбав про Хьона, мого сина,
запитав, чи зацікавлені ми
в участі в ньому.
Після цього ми навідалися до лабораторії доктора Хвана
за його запрошенням.
Я зрозумів, як це неймовірно,
і в мене з'явилася надія.
Кан Вон Не був учасником танцювального колективу.
Він був широко відомий своїми вміннями,
і в минулому
він побудував кар'єру танцюристом у відомого співака.
Навіть колектив називався «Клон».
Я допоможу пану Кану Вон Не встати на ноги,
щоб він ще раз показав нам
неймовірні навички танцюриста, які в нього були в минулому.
Вони навіть улаштували ціле шоу.
Тобто він сказав чоловіку в інвалідному візку, що поставить його на ноги.
Таке казав Ісус Христос.
Тож він сказав сину пастора, що він зможе ходити.
Ким він себе вважає, Ісусом Христом? Що взагалі відбувається?
Певне, вам відомий Крістофер Рів,
американський актор, що зіграв Супермена.
Він сказав, що йому добре відомо про ту роботу, якою займається Хван.
Терапевтичне клонування, також відоме як пересадка ядер соматичних клітин,
дає справжню надію.
Випустили ювілейну поштову марку.
Зображено людину в інвалідному візку, що встає
й починає йти вздовж марки.
Ого.
Це божевілля.
Як учений може казати: «Я поставлю тебе на ноги?»
Ученим не можна так казати.
У той час найвідомішою людиною в нашій країні був Пак Чі Сон.
Якщо порівнювати із сьогоденням, то хто це?
З культурної точки зору — BTS.
Або Сон Хин Мін.
Професор Хван мав таку славу, як у всіх цих людей разом.
Професор Хван У Сок із СНУ
виграв нагороду «Науковець року».
Міністерство науки й технологій одностайно обрало Хвана переможцем
сьогодні вранці в готелі «Пелес» у Сеулі.
Щороку протягом наступних п'яти років
Хван отримуватиме три мільярди вон фінансування досліджень.
Хван привертав великий науковий, медичний та громадський інтерес,
але в той же час ці клітини отримують із людських ембріонів,
а це, очевидно, видається суперечливим деяким людям,
бо вони вважають людські ембріони священними й гідними захисту.
Вони є початком людського життя.
У той час про це велося багато розмов.
«ПІ-ДІ НОУТ»
Деякі люди з важким серцем звернулися до «Пі-Ді ноут».
Вони поділилися своїми історіями, попросивши про анонімність.
Я виступав щодо Хвана в «Пі-Ді ноут» десь у 2005 році.
Це програма, що розповідає про розслідування, дуже знана в Кореї,
яка ще й обіймає перше місце у своїй категорії.
Це перше, що спало мені на думку, коли я отримав підказку.
Оскільки це стосувалося доктора Хвана, університетського професора,
я подумав, що це стосуватиметься
якихось сексуальних домагань.
Інформатор сказав нам:
«У мене відчуття, наче я їжджу на спині тигра, з якого не можу злізти».
Зрештою він вирішив дати нам підказку.
«Я був у дослідницькій команді доктора Хвана,
і в мене є для вас важлива інформація.
Я б хотів особисто з вами зустрітися, щоб її обговорити».
Як продюсер, той, хто створює документальні фільми,
я думаю, що справа журналіста —
розкривати правду, і байдуже, якою незручною вона можу бути.
Тому я подумав, що поїду, послухаю інформатора
й дізнаюся, що це була за особиста справа,
і чи вона досить серйозна…
Але тим, хто з'явився на зустріч,
був Хан Хак Су, про якого я раніше не чув.
Оскільки я був дуже настороженим,
я одразу почав прикидати, чи можу я довіряти цій людині, чи ні.
Коли я туди дістався, пан Ю Йон Чун
відвів мене в тиху кімнату й перед тим, як мені щось сказати,
поставив мені перше запитання.
«Продюсере Хане, що важливіше: правда чи національні інтереси?»
Продюсер Хан Хак Су відповів
без секунди вагань:
«Правда сама по собі — національний інтерес».
Тоді я зрозумів, що можу йому довіряти.
Були незаконні оборудки, пов'язані з яйцеклітинами,
і з усіма цими нелегально придбаними яйцеклітинами…
Коли ми влаштовували експеримент для нашої статті,
ні в доктора Хвана, ні в мене не було й гадки про те, як отримувати яйцеклітини.
Я зв'язався з лабораторіями,
що використовували більшість яйцеклітин для експериментів у країні,
і я навідався до них особисто, щоб оцінити ситуацію.
Я питав у них, чи можуть вони надати нам яйцеклітини для експерименту,
але вони всі відмовляли.
Казали, що їх у них більше не залишилося,
і що вони не можуть допомогти нам, бо те, що ми намагалися зробити, було неетично.
Ось яку остаточну відповідь я отримав.
Доктор Хван був дуже ображений.
Відтоді він почав із ними зустрічатися особисто
і відсіював тих, хто добровільно хотів допомогти.
Він вирішив, що це має бути «Мізмеді»,
гінекологічна лікарня, що спеціалізується на лікуванні безпліддя.
Професор Хван У Сок наголошував,
що використовував лише яйцеклітини, великодушно пожертвувані жінками,
щоразу, коли поставало етичне питання використання яйцеклітин у дослідженні.
Я вже виказував закордонним медіа
свою глибоку й щиру вдячність цим жінкам.
Я їх особисто не знаю,
але вони добровільно вирішили жертвувати свої дорогоцінні яйцеклітини
для цього експерименту.
Однак наше розслідування виявило, що слова професора Хвана не були правдою.
Протягом декількох минулих місяців
ми зібрали докази того, що більше 600 яйцеклітин
було надано завдяки торгівлі.
Жінка, що торгувала з брокером яйцеклітин, якого вона знайшла в інтернеті,
здається, гадки не мала,
що її яйцеклітини використовували в дослідженні професора Хвана.
Жінка, що двічі надавала свої яйцеклітини для дослідження професора Хвана,
також визнала, що продавала свої яйцеклітини через брокерів.
ОСТАННІ ПРИЙОМИ ГІНЕКОЛОГІЧНА КЛІНІКА
Вони найняли цих молодих жінок
надавати свої яйцеклітини за три мільйони вон
чи за 2,5 мільйони вон.
Є якісь етичні проблеми з яйцеклітинами, що використовувалися в експерименті?
Ну…
Можливо, їх було придбано?
У нас ніколи не було таких випадків.
Дякую, професоре Хване.
-Гарного дня. -Дякую.
Кількість яйцеклітин, отриманих нелегально завдяки найму цих жінок,
важко навіть уявити.
Моя перша стаття стосовно етичних проблем,
пов'язаних із яйцеклітинами, які використовував доктор Хван,
перевернула країну з ніг на голову.
Урятуйте професора Хван У Сока…
Коли програма вийшла в ефір,
прибічники Хвана цілодобово оточували будівлю «Ем-Бі-Сі».
Уночі вони стояли зі свічками.
«Будь ласка, забороніть показ "Пі-Ді ноут".
Будь ласка, не дайте "Пі-Ді ноут" доповідати про Хван У Сока».
Люди з інвалідністю та навіть знаменитості прийшли на акцію
разом зі звичайними громадянами, що підтримували Хван У Сока.
ЛЮДИ ПІДТРИМУЮТЬ ХВАН У СОКА 11 СІЧНЯ, КВАНХВАМУН, СЕУЛ
У той час ми щотижня їздили до Сеула.
Доньці було всього шість років.
Ми їздили туди, і вона весь день була в порядку.
Але вночі вона хотіла спати й починала нити.
Тоді мали повертатися до машини.
Я несла її на спині.
Тоді поліція супроводжувала мене всю дорогу до машини.
Вони питали мене, звідки я,
тож я сказала, що я з Чхонджу.
Тоді вони потайки казали: «Ви робите чудову справу».
Це казали офіцери.
Громадяни спостерігають!
-Громадяни спостерігають! -Громадяни спостерігають!
Дозвольте продовжувати дослідження!
-Громадяни спостерігають! -Громадяни спостерігають!
Мої любі корейці,
дослідження, яке ми наразі проводимо,
на кожному кроці робить щось уперше у світі.
Щоб віддячити вам за палку підтримку,
і заради надій пацієнтів із невиліковними хворобами,
я продовжу йти цим шляхом виключно як учений, і не більше.
Доктор Хван глибоко розумів тогочасні національні почуття
й патріотизм цього всього.
Саме тому через два дні після передачі про яйцеклітини
він запросив цілу купу журналістів
і провів пресконференцію наживо.
Відверто кажучи, думаю, якби я був жінкою,
я б дістав власні яйцеклітини
для проведення моїх експериментів.
Це показує нам, як корейське суспільство поспіхом ставить на чолі результати,
відкидаючи все інше на периферію,
і як людей може захопити ця догматичне й фашистське переконання,
що на правду можна закрити очі задля блага країни.
«Навіщо ви шкодите багатообіцяючому вченому?
Маєте тримати язика за зубами задля країни.
Вони розробляють технологію задля розвитку країни.
Замість того, щоб допомагати країні, ви завжди скаржитеся».
Наша гордість, наш герой
Наші біотехнології вразили світ
Докторе Хване, залишайтеся сильним
Докторе Хване, ми вас любимо
ДОКТОР ХВАН — НАДІЯ Й МАЙБУТНЄ КОРЕЇ
Мене цілком шокували жінки, що добровільно пропонували пожертвувати яйцеклітини.
Тоді вперше в мене було відчуття, що наше суспільство втратило глузд.
Бо зазвичай це відбувається наступним чином.
Для експериментів треба багато яйцеклітин,
і ці яйцеклітини мають походити від молодих жінок.
Чув, що процес діставання яйцеклітин дуже болісний.
Тоді мені вперше спало на думку, що ми наче в Німеччині в 1930-ті роки.
Кількість добровільних донорів яйцеклітин для дослідження доктора Хвана
наразі сягнула 1000.
Вони казали, що якщо з яйцеклітинами стільки проблем,
то вони добровільно
пожертвують свої яйцеклітини.
Тому прибічники влаштовували національні заходи із пожертвування яйцеклітин.
Жінки різної долі й родичі людей
з невиліковними хворобами й з інвалідністю зібралися разом,
щоб утворити організацію для пожертв яйцеклітин,
необхідних для дослідження.
Якщо жінки зрозуміють ціль і причину
пожертвування яйцеклітин для досліджень і лікування,
вони добровільно візьмуть участь, виходячи зі своїх суджень.
Зрештою, ми всі люди.
Ми вважаємо себе зобов’язаними допомогти тим, кому менше пощастило,
і ми віримо, що це найкращий спосіб.
Це було непросто.
Справді, але я…
Маю на увазі, що це було дослідження.
Дослідження, неможливе без яйцеклітин.
Тож я радо запропонувала б свої…
Я бачила в цьому зерно життя.
Я хотіла з радістю їх пожертвувати.
Це було не заради самого Хван У Сока,
а для людства, задля вищої мети.
-Тоді мої наміри були такими. -Докторе!
Приїздіть до Тегу!
-Будьте здорові, докторе Хване! -Будьте здорові!
Будь ласка, тримайтеся! Ми всі вас підтримуємо!
Репортери й прибічники Хвана вже чекали навколо мого дому.
Якби я туди поїхав — це була б катастрофа.
Мене б забили до смерті.
Я отримував безліч погроз.
Погрози на кшталт: «Я тебе вб'ю».
Були всілякі.
Я жив на 13 поверсі в будівлі з 15 поверхами.
А репортери з телевізійної компанії спустилися з даху
й потрапили до моєї квартири через вікно.
Вони зафільмували мою квартиру, і це було в новинах того дня.
Загальна критика, яку я отримував, була наступна:
«Як ви могли зрадити свого батька?»
У Південній Кореї, якщо ви організуєте чиєсь весілля,
то ви будете разом із цією парою до кінця їх життів.
Він попросив мене організувати його весілля, і я радо погодився.
Коли народилася його перша дитина,
він попросив мене бути хрещеним.
Тому я прийшов до лікарні й став хрещеним
новонародженого.
Пізніше я дізнався, що впродовж усього того часу
він обмінювався електронними листами з продюсером Хан Хак Су з «Ем-Бі-Сі».
Люди помиляються, що я зрадив свого наставника,
який мені навіть не рідний, бо я не був утягнений у його брехню.
У мене інше визначення зради.
Слово «зрада»…
Для науковців це слово має значення лише тоді,
коли ми зраджуємо істині.
Думаю, існує уявлення про науковців як про невинних шукачів правди.
Думаю, це справді стосується багатьох науковців.
Їм це підходить. Тому вони цим займаються.
Можливо, вони розумні люди.
Імовірно, вони могли заробити більше грошей деінде.
Але багато з них допитливі та зацікавлені,
і вони просто хочуть іти за цією цікавістю.
Але також треба піклуватися про свою кар'єру,
а науковці, як і всі інші, мають давати результати.
Усі науковці знайомі з тиском.
Є велика кількість сподівань і очікувань довкола багатьох галузей науки,
і не кожний учений на місці Хвана
зміг би зробити те, що він зробив.
Згідно зі статтею, надрукованою в «Саєнс» минулого травня,
команда професора Хвана успішно виростила
всього 11 стовбурових клітин.
Однак в дослідницькій команді
виникли сумніви, що клітини було пошкоджено,
чи що це взагалі були не стовбурові клітини.
Науковець, якого називають Анонімом…
Він більше не вчений. Тепер він вирощує картоплю.
Він із тих, хто любить науку.
Тож у той час він прочитав статтю доктора Хвана.
Коли він її ще раз прочитав, він одразу зрозумів, що з зображеннями того,
що виставляли стовбуровими клітинами, здійснювали якісь дії.
Додаткові клітинні лінії,
що утворилися за твердженнями команди професора Хвана,
пройдуть аналіз ДНК для підтвердження,
чи справді це клоновані соматичні стовбурові клітини одного пацієнта.
Та стаття мала наслідки
для науки кожної розвиненої країни Землі,
для кар'єр сотень тисяч науковців,
випускників, постдокторантів,
усіх тих, хто міг узяти цю статтю
за основу своєї роботи, і кого спіткала невдача.
ПРОАНАЛІЗОВАНО 23 ЗРАЗКИ В ТРЬОХ ДОСЛІДНИЦЬКИХ УСТАНОВАХ
СНУ,
що наразі повторно оцінює дослідження стовбурових клітин професора Хвана,
незабаром зробить проміжну заяву
на четвертому поверсі центрального корпусу СНУ.
Тоді я стояв на чолі команди з досліджень людини,
тож у мене були вихідні дані.
Також я особисто написав першу чернетку статті в «Саєнс»
і передав її йому.
Він прямо переді мною змінив вихідні дані, як уважав за потрібне,
наче показував свою владу.
Він просто так змінив дані.
Він зменшив відсоток невдач і підвищив відсоток успішності.
Він викреслив ті відсоткові значення червоною ручкою
й записав ті, які хотів бачити,
а потім наказав мені переписати статтю.
Наукова стаття 2005 року стверджувала,
що одинадцять ліній стовбурових клітин для певних пацієнтів
було створено завдяки соматичному клонуванню клітин.
Однак правда в тому, що дані по цим 11 стовбуровим клітинам
були сфабриковані лише з двох стовбурових клітин.
Для початку є новини, які є водночас і шокуючими, і спустошуючими.
Було свідчення того,
що серед 11 стовбурових клітин ембріонів професора Хвана
принаймні дев'ять підробок.
-Який тепер у вас план? -Прокоментуйте.
-Є коментарі? -Дайте нам коментар.
Це зробить адвокат.
Хоч слово, будь ласка.
Ми сподівалися, що все буде не так,
але початкові результати від Ради початкового повторного перегляду СНУ
залишили всю націю з почуттям спустошеності й обману.
Думав, хай там що станеться, дослідження стовбурових клітин доктора Хвана
дасть точні результати,
хоча й не був упевнений, що пішло не так.
Але якщо він не працював над створенням стовбурових клітин для мого сина
взагалі,
якщо взагалі не проводив дослідження,
то він був жахливою людиною.
Наука заснована на довірі.
І коли цю довіру порушують,
це треба жорстоко карати,
бо якщо ні — уся наука розвалиться.
Мить падіння гіганта сучасної науки.
Для його персоналу це був день жалоби.
Згідно з Актом посиленого покарання за певні економічні злочини,
ми висунули звинувачення Хван У Соку без затримання
за містифікацію, розтрату та порушення Закону про біоетику та безпеку.
Центральна окружна прокуратура Сеула повна голосіння.
Поліція мобілізувала три загони, щоб заблокувати доступ до будівлі
на випадок, якщо прибічники доктора Хвана, незадоволені заявою,
демонструватимуть радикальну поведінку.
Незабаром після цього нарешті вийшла в ефір «Пі-Ді ноут».
Я дивився її зі своїми сином та дружиною.
Після передачі
мій син обернувся наліво, щоб подивитися на мене,
й запитав:
«Тату, це значить, що я не зможу знову ходити?»
«Бог тобі точно
допоможе
цього досягти.
Ми просто віримо в Бога, а не в людей.
Тому не треба від цього впадати у відчай».
Тоді мій син сказав:
«Тату,
я теж так думаю».
А потім розплакався.
Незабаром після інциденту з «Пі-Ді ноут»,
пов'язаного з доктором Хваном,
мій син…
утратив свідомість.
Вони брехали, і мають піти за ґрати.
Але, звичайно, сталося не так.
Я маю на увазі те, що наукова містифікація — не злочин.
Немає способу за це когось ув'язнити.
Можна продовжувати кар'єру.
Доктор Хван опинився в халепі за розтрату отриманих грошей із гранту.
Та що таке наукова містифікація?
За неї нікого не можна посадити за ґрати.
Я прошу вибачення.
Мені так соромно, що важко навіть вибачатися.
Ураховуючи всю ту любов, підтримку та сподівання, які ви мені ввірили,
я не маю права тут бути.
Я визнаю все, та ще раз хочу висловити свої вибачення.
Це стало чудовим уроком
і провело межу
не тільки для мене,
а й для всієї наукової спільноти
Кореї й усього світу.
З мого боку було б боягузтвом використати тиск у якості виправдання своїх дій.
Хто б так на мене натиснув, щоб змусити мене
зробити щось подібне?
Це просто боягузливе виправдання.
Це сталося через мою надмірну жадібність.
Нічого звинувачувати когось іншого.
Однак, загалом,
якби я знову народився й отримав шанс
повторно обрати шлях у своєму житті,
я б обрав той самий.
Думаю, є справжні структурні проблеми
в тому, як ми вибудували науку.
І, думаю, ми часто
під приводом спроб займатися наукою якнайкраще,
підтримуємо порушення етики.
Думаю, украй важливо, щоб учені думали про етику,
і я витратив усю свою кар'єру
на спроби навчити вчених пам'ятати про етику.
Усі ми:
учені, сантехніки чи бейсболісти, —
маємо приймати відповідальність за етику нашої роботи
й наслідки від нашої роботи для інших.
СИБІР РОСІЯ
Щиро дякую за запрошення.
Ви зробили дуже багато для розвитку
палеонтологічної науки саме на молекулярному рівні.
Ми дуже цінуємо все, що ви зробили для нас,
і для молекулярної науки всієї Росії.
Це були дослідження влітку 2012 року
в районі села Казаче, що знаходиться в північно-східному Сибіру.
То був час моєї найбільшої ганьби
за всю мою наукову кар'єру.
Після великої кількості тяжкої роботи мене порекомендували в цю експедицію.
Якби я не отримав жодних результатів від цієї експедиції,
мені б не випав більше шанс.
Усі стіни вкрито кристалами льоду.
Тут ми знайшли ліктьову кістку молодого мамонта.
Ця печера з'явилася не сама по собі.
Мисливці на мамонтів розпиляли воду під великим тиском
і мало-помалу створювали печеру.
Мисливці думали тільки про те, як дістати кістку мамонта.
З іншого боку, ми прийшли, бо хотіли зібрати зразки, а не кістку.
Нам сказали, що печера була потенційно небезпечною, бо могла обвалитися.
Гаразд.
-Ось воно. -Пане, треба йти.
-Ми маємо йти. -Чому?
-Бо… -Чому ми маємо виходити?
-Чому? -Ми маємо виходити, бо…
Зараз обвалюється вхід.
-Справді? -Так.
-Гаразд. -Ми маємо…
Гаразд, виходимо.
Уперед. Добре.
Мій зразок.
Якби печера обвалилася, усі в ній загинули б.
Нас не можна було б урятувати. Усі б померли.
У той час
я був готовий віддати своє життя.
Я був твердо налаштований на це.
Я досить довго прожив,
і я поїхав туди
задля того, щоб досягти наукової мети.
Тож якби моє життя там обірвалося,
воно все одно мало б сенс.
У цьому малому приміщенні досить високоточного обладнання,
щоб зробити перші кроки на шляху створення клону мамонта.
Керував процесом професор
корейського фонду біомедичних технологій «Соам» Хван У Сок.
Серед зразків, які ми отримали,
ми знайшли зразки м'язів зі слідами крові.
Саме в ту мить ми подумали:
«Можливо, нам нарешті вдасться реалізувати свою мрію».
І ось що ми тоді отримали.
Далі, якщо ми зможемо знайти хоч одну живу клітину, то це все.
Із упевненістю можна сказати, що ми вже маємо живі клітини.
Якщо проєкт із мамонтом буде успішний,
і якщо російське керівництво погодиться,
я хочу помістити
декілька мамонтів
у ДМЗ, щоб утворити «мамонтовий пояс» між Північною та Південною Кореєю.
Це поклало би початок возз'єднанню двох країн.
Дало б усьому перший поштовх.
Використання клонування для збереження видів чи їх консервації,
або для відтворення вимерлих видів, як це називають.
Із цим є багато проблем. Перша полягає в тому, що це вимагає багато ресурсів.
Інша в тому, що якщо ви клонуєте,
у вас за замовчуванням буде інбридинг.
У вас будуть генетично ідентичні тварини,
а це не допоможе із довготривалим підтриманням цих видів.
Створіння, яке повернулося завдяки клонуванню, насправді, не зовсім те ж.
Це створіння існувало в екосистемі й часі,
що передбачав різноманітні родинні,
територіальні особливості, а також співіснування
з іншими тваринами в контексті існування тварини.
А тепер ви просто повертаєте його назад без усього цього супроводу.
Що за тиранозавр рекс за межами юрського періоду?
Це просто якийсь симулякр,
якась підробка під тиранозавра рекса.
ОЗЕРО КОМО ІТАЛІЯ
Пішли. Чіло, ходімо! Уперед.
Поховаємо тебе…
твоє перше тіло в землі.
Клонування свого пса — найкраще, що я зробив у житті.
Люди пишуть:
«Ви граєтеся в бога» чи «Це не той самий пес».
Усі пишуть із негативом.
Усі ставлять одне питання.
«Певно, вони генетично ідентичні,
але характер має бути іншим».
Насправді, я завжди б відповідав, що це той самий пес.
Бо клонувавши пса
й помістивши його в те ж середовище, ту ж родину,
з тими ж дітьми довкола,
він буде поводитися точно так само, як і перший.
Я не розглядаю це як те, що я його клонував. Він — Чіло, він повернувся.
Він справді пережив смерть.
Цей процес клонування дуже могутній і може допомогти багатьом людям.
Клонування насправді — це просто реінкарнація.
Воно відтворює тіло, яке зникло.
Так, думаю, цим займатися дуже корисно.
Тут лежить твоє перше тіло.
І…
незабаром обіймеш його місце.
Для мене це дуже дивно, бо Чіло тепер виріс.
Я відчуваю, що він повністю його замінює,
тому для мене це як сказати:
«Так, тепер обійми його місце».
І ми нарешті знайшли місце, де він може спочивати з миром.
Уперше в світі китайські дослідники клонували двох здорових мавп
із використанням технології, що породила вівцю Доллі два десятиріччя тому.
Бар'єр клонування приматів тепер подолано.
У принципі будь-якого примата, зокрема людину, можна клонувати.
Будьмо чесні, технології завжди викликають протиріччя.
Майже впевнений, що автомобіль теж був суперечливим.
Людям не подобалося, що він лякав коней.
Думаю, усе, що ми робимо, якоїсь миті викликає протиріччя.
Я втратив двох доньок, коли вони були дуже маленькими.
А перша, Аня…
Хоча, у цілому, я ніколи не забуду, як це на мене вплинуло.
Тобто це донині на мене впливає.
І я буквально тримав її на руках, коли її відключили від апаратів.
І якби хтось обернувся до мене й сказав:
«Слухайте, ми можемо її клонувати й повернути».
У неї не було шансу сформувати особистість.
Вона була б ідентичною, генетично такою ж.
Вона була б моєю донькою.
Погодився би я?
І…
Мушу сказати, що так.
Немає нічого гіршого за маленькі труни.
То чи відіграє клонування значення для людей?
Можу посперечатися, у дуже специфічних випадках.
Зараз, якби хтось сказав мені:
«Хочете, щоб вас клонували?» Піду на кремацію.
Ніхто нізвідки не поверне.
Не бавитиметься з моїм ДНК.
Наука часто дуже випереджає етику.
А етика намагається не відставати,
бо науковці здійснюють свої експерименти,
а потім, раптом, вони вигадують щось,
а ми маємо сказати: «Хвилинку.
Ми маємо це обговорити».
На жаль, часто так кажуть тільки етики.
Ніхто нас не слухає.
Але іноді ця розмова стає дуже серйозною.
Іноді нам вдається достукатися до людей і сказати:
«У цієї палиці два кінці,
і нам справді варто приділити цьому увагу».
СЕУЛ ПІВДЕННА КОРЕЯ
Корея — країна, де я народився.
Мені щоразу стає легше, коли я повертаюся з-за кордону,
навіть якщо лише раз чи два на рік.
Пасторе.
-Боже. -Вітаю.
Як вам велося?
Боже.
Пасторе.
Ви зовсім не постаршали.
І ви теж ні, пасторе.
Ходімо всередину.
Виглядаєте молодшим.
Пасторе, я хотів із вами побачитися.
Хьон — той, кого я ніколи не забуду.
Які великодушні обіцянки я йому давав.
Сподіваюся,
ви триматимете слово, яке ви дали Хьону,
як і раніше.
У світі є ще стільки Хьонів, так?
-Так, є. -Їх є так багато.
Так.
Я вірю,
що вони дали вам ціль допомагати їм.
Серед тих, хто критикує технологію клонування,
деякі наполягають на тому, що клонування порушує божий порядок чи право творіння,
і що це спроба
гратися в Бога.
Однак,
як хтось наважується стверджувати,
що це божественний привілей?
Переклад субтитрів: Сергій Гнатенко