Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PREMA ROMANU JANA BRZECHWE „AKADEMIJA GOSPODINA KLEKSA”
RAHDAR, ZEMLJA VUKOVA
Gospodaru.
Našla sam ubojicu
koji je nanio silnu bol našoj obitelji.
Prije mnogo godina poprimio je oblik ptice
i sakrio se u bajci o Akademiji gospodina Kleksa.
Uhvatit ćemo ga, gospodaru.
I kazniti ga kako je i zaslužio.
Nitko nam više nikad neće stati na put.
NEW YORK, MALA POLJSKA
Skloni se, mali!
Ja sam Ada Nezgoda.
Debeljko.
Daj, čovječe! Miči se!
Pa počnimo.
Bok, tata.
Danas mi je 12. rođendan. Pokazat ću ti što najviše volim.
Najviše volim…
dobar plan.
MAMA: KUPILA SAM TI DAR!
Kažem ti,
ovaj sam dan savršeno isplanirala.
Slatkiše pojedem jedanput godišnje.
Neću dijabetes prije 40. godine.
A sad idem obići prijatelje.
Ne znaju da ja znam da dolaze na moju proslavu.
Vidimo se poslije!
I za kraj, idem na izvor naše moći. Ovamo si me vodio na svaki rođendan.
Tu si me naučio sve što znaš.
Uvijek sam bila rastresena.
Kao da mi majmuni skaču u glavi.
UKRAJINA, STEPA
Tu budi.
Vratit će se.
Uvijek se vratimo.
MEKSIKO, PARAÍSO
Olé!
JAPAN, KOBE
BRAZIL, SÃO PAULO
Idi raditi.
Sa mnom je gđa Dylewska iz Odjela za urbanizam.
Zašto se po naseljima postavljaju metalni šiljci za tjeranje ptica?
Zato što golublji izmet može oštetiti vanjske zidove.
Ne znam to odglumiti.
Ma nemojte? Jeste li ikad vidjeli pticu čiji izmet može oštetiti vanjske zidove?
Takva bi morala imati 50 kilograma.
Moram uvježbati slijetanje.
A ona će na to: „Ne znam, nikad nisam bila u Parizu.”
Kiko, izabrana si među milijunima drugih.
Gospodin Kleks
u tebi je prepoznao velik potencijal i strast.
Razvit ćeš potencijal među najnadarenijom djecom svijeta.
Spakiraj se.
Idemo, prijatelju!
Super ti je ovo!
-Fora je. -Fora!
Ma to, ptico!
Ovo je ptičji svijet!
Sve ide prema planu. Ja uđem, oni viknu: „Iznenađenje!”
A ja se skroz izne…
-Bok, Ada. -Bok.
Hvala.
Oprostite, ali pas je opet pred ulazom.
Sretan rođendan, Ado.
Nadam se da ti se sviđa dar.
Ajme!
Što je to?
Naučit ću te jednom.
-Hvala lijepa. Doviđenja. -Doviđenja.
Ima li koga?
Došla sam. Možete izaći.
Ma gdje ste?
NEZGODA POMIRUJE SUKOBLJENE STRANE
AKADEMIJA GOSPODINA KLEKSA
PROŠLO JE ŠEST GODINA OD NEZGODINOG NESTANKA
-Nećeš vjerovati! -Već sve znam.
Javila sam se jednom ekvadorskom diplomatu. Našao je trag u Gvatemali.
-Ado? -Prestani ga tražiti, mama!
Ado…
-Zaboravila sam tvoj rođendan. -Samo si se trebala držati plana.
Tata je otišao, mama.
Ali ja sam još tu.
Iskupit ću ti se, časna riječ.
Obećavam.
Slušaj…
Pa to je barbarski!
Aha.
Obilazak je gotov.
Prinče Mateju.
Kralj traži da te dovedem u zemlju vukova.
Sudit će ti se na vučjem sudu.
Miči se, ženo.
Pripremi se za smrt.
Ja sam… običan čovjek, a ne ptica.
U čemu je stvar?
Gospođo?
Trebamo pojačanje!
Tata, vidiš ovo?
Gdje god da si…
nadam se da ćeš pogledati video.
I vratiti se.
Drži ga kraj svog kreveta, a ja ću jedan kraj svoga.
Prikazat će mi tvoje snove.
Kad nešto ružno usneš,
protrljaj ogledalo i noćne more će nestati.
Pokazat će ti put.
Spasi svijet, tata. Ja ću paziti na ovo ovdje. Sve sam isplanirala.
Tko mi sad briše noćne more?
-To nije bilo u planu, tata. -Oprostite!
Oprostite, gospođo!
Otvori prozor.
Čuješ?
Oprosti, mogu li na WC?
Ma tko si ti?
Znaš što je grozno kad si ptica?
Kad te stisne.
Lako ljudima, vi odete na zahod.
Ali nama pticama to je problem.
Mi i ne znamo kad…
Evo u čemu je stvar. Uletim nekoj curi.
I tako mi cvrkućemo, kad najednom…
Eto!
Teška sramota, kažem ti ja.
Pa oprosti!
Daj!
Oprosti. Nisam se ni predstavio.
Zovem se Matej i ptica sam.
Ptica?
Aha.
Došao sam te pozvati na Akademiju gospodina Kleksa.
Kucnuo je tvoj čas.
Ajoj!
Tri knjige dobit ćeš ti, samo i mene u tu bajku povedi.
Drage volje, ali to je akademija za djecu.
Ako hoćeš…
zvat ću te Šef.
Pa može.
Totalno ludilo.
Moram otprhnuti.
Znam kako ti je.
Čega se bojiš? Akademija zauzima prvo mjesto među…
školama u svijetu bajki!
-To ne postoji. -Čekaj!
Istina, manje je upisanih otkako djeca imaju manje mašte,
ali Akademija stvarno postoji.
A tebe u njoj čeka važna uloga.
Prvo i prvo, ne vjerujem u maštu. Drugo, neću mijenjati školu.
ČAROLIJA POSTOJI
Miči se s ulice!
Ravnatelj je profesor Ambrozije Kleks. Divan je učitelj i moj prijatelj.
A i brat tvog tate.
-On nema brata. -U ovom svijetu.
Mašta je zla. Da je tata nije imao, ne bi išao na kraj svijeta.
Ostao bi sa mnom i…
Što je Akademija gospodina Kleksa?
Prebrzo mi je to došlo.
Posjetila te ptica Matej?
Luđak koji umišlja da je ptica.
Ja i tvoj tata pohađali smo Akademiju. Ondje smo se upoznali i zaljubili.
Ne pišeš bajku, razgovaraš sa mnom.
Odrasla sam. Reci mi istinu.
Ti si…
Ti si kći velemajstora.
Aleksa Nezgode.
U sebi nosiš veliku moć. I Akademija te sad poziva.
Sami luđaci oko mene.
Kako da budem normalna kad su svi ludi?
Ja samo hoću plan. Dosta je bajki. Nemam više 11 godina.
Možeš ti izbjegavati istinu o sebi i o Akademiji,
kao što izbjegavaš i psa.
Onog u prizemlju.
Molim?
-Što vi znate o Akademiji? -Trebaš se suočiti sa sudbinom.
Akademija ne postoji. Moj tata nije bio majstor, nego…
obični tata.
Tko ste vi, osim što ste mi susjed? Zašto svi spominju Aka…
Tvoja moć
svoj će pravi oblik poprimiti u Akademiji.
I tad ćeš moći odgonetnuti tajnu nestanka svog oca.
Tate?
Što biraš, Ado?
Svijet koji poznaješ?
Ili životnu pustolovinu?
Mogu li povesti mamu?
Zašto ste izabrale ovo mjesto?
Privatna stvar.
Dobro. Neću se petljati.
Dakle, ovako.
Dijete iz Akademije može izaći u stvarni svijet i ostati koliko hoće.
-Treba samo izgovoriti čarobni zaziv. -Zaziv? Pa da.
Odrasli u stvarnosti smiju biti 24 sata.
Ako prekorače taj rok, u stvarnom svijetu ostat će zauvijek.
Zato ja ne mogu ići s tobom.
Iz jednog svijeta u drugi ne smiješ prenositi opasne alate.
I hranu. A prijevoz životinja…
strogo je zabranjen.
Ado Nezgodo.
Vrijeme je da odlepršaš iz gnijezda!
Zapamti.
Svi su odgovori u bajkama.
Veži se i ponavljaj za mnom.
Kada dobro najedem se cvjetova…
Iz rujna eto svibnja za sat ili dva!
Iz rujna eto svibnja za sat ili dva.
Kopriva me opekla gadno…
-Pa me tuga obuze… -Iznenadno.
Okupi hordu.
Vosak se nije otopio!
Tata! Uspjeli smo!
Ako je uspjelo tu, uspjet će i nad Itakom!
Zdravo, ja sam Kiko.
Nataša, dobar dan.
Ja govorim! Evo me!
Molim da sa mnom pođu svi koji polaze školu…
mašte!
Popijte iz Babilonske fontane i svi ćete progovoriti istim jezikom.
Hajde, pijte.
Umočite kljun.
Mjesec je jednom na jezero došao
Kad je za važnim poslom pošao
Štukama on zape za oko
„Ma tko je to? Tko je to?”
Zdravo, ja sam Kiko.
Pa ja znam druge jezike!
Ja tebe razumijem, a ti mene?
Ja sam Batar.
Mjesec na to odgovori britko
„Ja ribica sam zlatna, eto tko.”
Što je stol rekao žlici?
Ribar upeca ga štapom i onda…
Ništa, stolovi ne govore.
Pa ujutro prionuo jelu
Ma tko je to? Tko je to?
Zita, carica naivnih fora.
Dobro. Prihvatimo se posla.
Dobro došli na Akademiju gospodina Kleksa!
Ta ptica govori!
Kao čovjek, to držim…
pod kontrolom.
Kao ptica, bit ću iskren…
pustim kad me stisne.
U ovu bajku dobrodošao je sva'ko Slon u frulu puše lako
Pinocchio nama pjeva Plešu stabla svih sojeva
Glazba ovdje nikad ne staje
Za ritmiku nitko ne haje
Zvukovi i strune, to nije važno
Nek' pjesma iz srca poteče snažno
Na Akademiji
najkreativnije ideje materijaliziraju se u leptire
i u tom liku polijeću u stvarni svijet
kako bi svima bile nadahnuće!
Ptice po lavežu se poznaju Zmije nogom češati se znaju
Nosom njušiš nešto ovaj čas?
Nek' to obznani tvoj glas!
Ovdje moguće je sve Životinje tu se usreće
A djeca, kažem vam svima, čak lete avionima
Ovo je najveća zbirka bajki na svijetu.
Neke od ovih knjiga jedini su primjerci u svemiru.
U kockama je ovdje znanje Ne trebaš jako fizičko stanje
Da od njega stvoriš oružje
Za to mašte trebaš okružje
A kad čujete neku melodiju Plešite iako niste na podiju
I ne morate pitati tate Možete li vježbati karate
Ovdje dušu ima drveće Pjesma iz cvijeća izlijeće
Rakovi tu rimuju hotimice
A dar govora imaju ptice.
Nevjerojatno.
Nevjerojatno!
Ulovit ću te!
Vidim brodove
Vidim i morske dubine
Bisere na dnu mora skrivene
Obasjane krugove
Kojima nosi me put sudbine
Dok prošlosti tražim sjene
Ma može i ovdje.
I tako nastaju olujni oblaci.
-Vidjeli ste? -Jesmo.
Uzalud planovi i dijagrami
Ulogu svoju otkrit ćete sami
Kleksu će već nešto sinuti
Pripremi se i čekaj ti.
Počinjemo!
Kuhao ga je noć cijelu
Pa ujutro prionuo jelu
Evo bobice.
Matej neka ovdje bude za jedan, dva i tri!
Ovdje ptica može pjevati
Učiti, plesati, zijevati
Ako baš hoće, i čvorove veže
Kaka kad god ga u crijevima steže
Nije se lijepo rugati ako sam nemoćan.
No, no! Nemoj se ljutiti.
Ljudi moji! Pomozite!
Ludo bome.
Zar ne možete razmnožiti te bobice, profesore?
Pa da stalno budem čovjek.
-Ma kako da ne! -Ne bih pretjerivao.
Mogao bih prestati.
Kakva su nova djeca?
Čeka nas puno posla.
To jest, njih.
-Imaš li nekog favorita? -Možda.
Ali u to se možete i sami uvjeriti. Razgovarajte s njima, upoznajte ih.
-Što će vam trikovi? -Ma daj. Znaš da volim ostaviti dojam.
-Dva doba dana istodobno! -Ovo još nikad nisam vidjela.
Leteći otoci.
-Što ćemo? -Kamen, škare, papir.
Slobodno?
Dobra leptir-kravata.
Leptir, Lepidoptera, pripadnik reda kukaca.
Ja sam Ada.
A ti si…
Albert.
Ovo su pjegomjeri.
Kad se rodimo, svatko od nas ima pedeset pjega.
Kada dođemo do nule, postajemo odrasli ljudi lišeni mašte.
Najgora vrsta.
Ali kada dođemo do sto,
zauvijek postajemo ljudi čija mašta buja.
Hajde, puhnite.
Ne bojte se.
Pojavit će se brojke.
-49 i pol! -40!
OSAM
Pedeset!
Ovo je Oktavija.
Multifunkcionalni robot koji je stvorio Filip Rakvelle.
Neosporno izvanredan student Akademije.
Ma iš! Hajde, iš!
Dame i gospodo!
Predstavljam vam…
Kleksa!
Profesora.
Super mi je taj tip.
Nevjerojatno.
Idemo sad ozbiljno.
Ili neozbiljno.
-Ne znam još. -Vidiš?
Tako se pričaju vicevi.
Teorija…
mašte.
Otvorite udžbenike, 12. stranica.
Nemate udžbenike
zato što nitko o tome i nije pisao udžbenike.
Znate li koja je najbolja čarolija na svijetu?
Abrakadabra?
-Ja znam! -Znam to.
-Hokus-pokus? -Znam!
-Expecto patronum? -Ali ja znam!
Znam da ti znaš! Ne pitam tebe!
Ja znam da znam.
Najbolja čarolija na svijetu je…
što bi bilo kad bi bilo.
Znao sam.
Kad god se zapitamo: „Što bi bilo kad bi bilo”, dogodi se čarolija.
Postanemo stvaratelji. Pisci bajki.
Ti si sigurno Ada Nezgoda, Anina i Aleksova kći, je li tako?
Reci mi, Ado, što bi bilo
kad bi Kleks imao tri ruke?
-Ili što bi bilo kad bi Matej bio… -Ne opet!
Sat?
Što bi bilo da nema stropa?
A ako netko nema mašte?
To pitam ja, Ada Nezgoda.
Kako to misliš? Svatko ima maštu.
Hajde još jedanput.
Zamisli bilo što.
Zažmiri.
Zamisli bilo što.
Oho, fantastično.
Nije ništa loše ako zamislite nešto loše.
Pogladi se po glavi zbog ovog. Svi se pogladite po glavi.
Lažljivica si.
Imaš bujnu maštu. Da nemaš, zvijer se ne bi pojavila.
Vrijeme je za jelo!
Što te izjeda?
Molim?
Što te muči?
Zašto imam tako malo pjega?
-Jesam li već odrasla? -Uskoro ćeš biti.
Tužni nam događaji odnesu djetinjstvo.
-Tako izgubimo maštu. -Moj tata je nestao.
A mama me zaboravlja.
A i što će ti mašta uostalom?
Svatko je treba.
Moraš je samo…
pokrenuti.
Ali ne mogu.
Meni za sve treba plan.
A i nisam simpatična gospodinu Kleksu.
Je li mu se moj tata zamjerio?
Ljuti li se zbog nečega?
G. Kleks…
svaki mi dan da jednu bobicu s pretvorbenog grma.
Nakon što je pojedem, gotovo da sam čovjek!
Ali nakon nekoliko sati…
opet ovo.
I zato moram… još jesti.
Ali ne više od jedne na dan?
Službeno, da.
Dobar si ti i kao ptica.
Završila sam.
Što ću s time?
-Stavi u perilicu. -Ima perilica suđa?
I rublja.
Stric.
Sad će početi.
Lekcija iz kamuflaže.
Kraj lekcije.
Lekcija iz sklada.
Sklad. Bez sklada ništa ne možete stvoriti. Ništa ne možete izumiti.
Kad ima sklada, sve lakše ide.
Je li tako, Ado Nezgodo?
Ustanite.
Sjednite udobno.
Ustanite.
No dobro. Zažmirite.
Disanje će nam pomoći.
I jedan…
Usredotočite se na zrak u nosu.
I dva…
Osjetite to.
Tri…
Neka se sad svatko od vas sjeti nečeg lijepog.
Nečega važnog.
Značajnog.
Majko mila!
Spustite me!
To nije šala.
Ovo nisam očekivao.
Samo mirno, Kiko.
Ja sam kći Aleksa Nezgode.
Dobro, Ado. Spremni smo.
Tri, dva, jedan.
-Jače! -Ado!
-Ado, Ado! -Samo se igramo.
Znam. Ali to nije bilo u planu.
Svoje vještine upotrebljavaj
samo pod nadzorom i s odobrenjem profesora Kleksa.
Neposluh će biti ka…
kažnjen.
Upala si u Akademiju bez odobrenja.
Majko mila.
-Doslovno je pala s neba. -Je li više vuk ili čovjek?
-Zovemo je Hrenovka. -Je li vampirica?
Vampir bi izgorio na suncu.
-Može li ostati? -Nema potvrdu o cijepljenju.
Hrenovko, Hrenovko…
Hrenovka ostaje.
To!
A ako ima buhe?
Spremni smo.
Sad će.
Što ćemo danas?
Desert? Besmislica.
Glupost.
Ništa konkretno.
A sad, lekcija ali-eliminacije.
Ali-eliminacija sastoji se u zamjeni riječi „ali” riječju „pa.”
O čemu sanjate?
Htjela bih razgovarati sa životinjama, ali one sa mnom neće.
Htjela bih razgovarati sa životinjama, pa ću ih prvo promatrati.
-Naučit ću na što treba paziti. Moram… -Dobar dan!
-Prvo ih moram naučiti slušati. -Dobar dan!
Što te muči, njofra?
Reci ti meni što tebe muči, dušice.
-To me pitaš samo pred djecom. -Ojojoj!
Hoću postati čarobnjak, ali ništa mi ne ide od ruke.
Hoću postati čarobnjak,
pa ću iz sve snage vježbati i samo vježbati.
Želim biti najbolji ragbijaš u svom gradu, ali…
Ali, ali, ali…
Želim biti najbolji ragbijaš.
Pa ću početi igrati.
Lekcija rimovanja.
Počnimo prvu rečenicu. Na bergamutskim otocima… Kiko!
-Ti otoci ne postoje. -Dalje?
Kažu, mačaka u čizmama ima.
Bravo! Sljedeća rečenica.
Glas se i o magarcu pronosi…
-Što na leđima mrav ga nosi? -Imamo prvi stih!
Na bergamutskim otocima, kažu…
Za mnom!
Glas se i o magarcu pronosi što na leđima…
Nevjerojatno.
Polako.
Ne žuri nam se.
-Kokoši su vidjeli u plesu… -Što zlatna jaja nesu?
-Na hrastu crvene rastu jabuke… -Od hermelina nose klobuke.
Kokoši su vidjeli u plesu što zlatna jaja nesu
Na hrastu crvene rastu jabuke što od hermelina nose klobuke
-Trebamo otići. -Molim?
Nije ovo za mene.
-Vidjeli su i staroga kita… -Kako s naočalima čita.
Ondje učene losose…
Rijeke od rajčica nose!
Vidjeli su i staroga kita kako s naočalima čita
Ondje učene losose
rijeke od rajčica nose
Nemoj tako. Možeš ti to.
-Ali ne… -Ne „ali”. „Pa”.
Za mnom!
Uvježbane imaju štakore…
Navrh staklene jedne gore!
-Dvije surle imaju slonovi! -Ali ti otoci pusti su snovi.
Uvježbane imaju štakore navrh staklene jedne gore
Dvije surle imaju slonovi
Ali ti otoci pusti su snovi?
Sjednite, molim vas.
Ako su te primili, nadaren si.
Kao sva ova druga djeca.
Okus i njuh u našoj su glavi, dakle, u mašti.
Međutim, okus hrane ne potječe od same hrane.
Potječe od boje.
-Molim? -Izvoli.
No?
Samo hrabro. Odvažite se.
Osjetite boju. Osluhnite taj okus!
Oho!
Točno tako.
Bravo! To se traži!
A sad vi. Samo dajte. Znate što trebate.
Znate pravila.
Odlično! Samo naprijed.
-Obožavam ove lekcije! -A sada ti.
Vidi! Ajme!
Dragi moji, jabuka.
Zažmiri. Koncentriraj se.
Jako dobro.
-To sam ja učinio? -Ma odlično!
Pozor!
Svi podignite pogled!
Što te muči, njofra?
Laku noć, svijete.
Tako.
Dobro znaš da se to ne smije.
„Ja nisam ptica.
Ja sam princ.
Uživam putovati otkad znam za sebe.
Noću sam se iskradao i lutao šumama iz bajki,
čemu se moj otac protivio.
Bojao se.
A sad znam i zašto.
Nisam imao izbora.
Nisam htio.
Ubo me u trbuh kandžom oštrom poput noža.
Liječnici koje je sazvao moj otac nisu me izliječili.
A onda je došao on.
Doktor Paj-Chi-Wo. Osjetio sam kako mi se snaga vraća.”
Ustrijelio si kralja vukova.
A moraš znati da su vukovi strašno osvetoljubivi.
Zato ti dajem čarobnu kapu svetih careva.
Nađe li ti se život u opasnosti…
„…stavi kapu pa ćeš se pretvoriti u koje god biće poželiš.”
Kad opasnost prođe, samo potegni gumb.
„I opet ćeš…”
…biti ti.
„Vukovi su provalili u palaču. Vidio sam da je s darovane kape otpao gumb.
Možda da sam ga potražio… Ali nisam mogao čekati.
Stavio sam kapu i rekao…”
Hoću biti ptica.
Postao sam…
ono što jesam.
Oprosti. Samo sam bila jako znatiželjna i…
Pišem tu knjigu tako što umačem kljun u tintu, pa su slova zato točkasta.
Godinama već tražim svoj gumb u nadi da ću opet postati čovjek.
Vukovi su doznali gdje sam.
Dolaze po mene.
I neće imati milosti.
Moramo reći profesoru.
Sigurno ima neki plan.
Profesor sve zna.
Stani.
Znao si da će vukovi napasti Akademiju, a ipak si nas doveo?
Možda bi se trebao predati vukovima i…
-Priča neće biti dovršena. -Koja priča?
Ti u sebi nosiš veliki sklad.
Njime možeš spasiti Akademiju.
Ado, ti si…
odgovor na sva naša pitanja.
Ma ne, sigurno si me pobrkao s nekim drugim.
Spremni smo, gospodaru.
Kako ćemo stići onamo?
Pričekat ćemo poziv.
Diego, drži se svog dijela neba.
Kiko, rasprši oblake. Koncentriraj se, to je vodena para.
Ne ide, profesore.
Hajde opet. Oblaci su poput stresa, kad-tad prođu.
Smislila sam vic.
O ne!
Ptica Matej je pustio goluba.
Nije loše.
Akademija te voli.
Profesore striče.
Pripadalo je tvom tati.
Što je mogao…
Što može.
…moj tata zapravo?
On može…
pomiriti ljude koji su zavađeni.
To je veliko umijeće. Sklad i empatija.
Što je empatija?
To je sposobnost
da shvatiš misli i osjećaje drugih bića.
Onaj posebni trenutak kad naše „ja”nestane
pa počnemo razmišljati: „Kako bi meni bilo na tvome mjestu?”
Hrenovko.
Što drugi govore o tebi?
Da smrdim, da imam buhe i da sam općenito sumnjiva.
Nedostatak empatije.
A što ti vidiš?
Ovdje si sama.
Bez mame.
Bez tate.
Znam kako ti je.
Neki misle da ćeš postati zla, ali imaš dobro srce.
Među prijateljima si. Tvoje srce neće se izgubiti.
A to je empatija.
Navuci ih.
Hrenovko, nemoj jesti mrave. Idi rastjeruj oblake.
Pljesni.
Kako da opet postanem ja?
Kako da budem ja?
Opet pljesni.
Profesore.
Ovo morate vidjeti.
-Vukovi su došli! -Smiri se.
Dame i gospodo, ne u isti glas! Smirite se!
Eto vidite!
Hvala.
Aladine, što je bilo?
-Što je? -Vukovi, posvuda. Odnosno, ljudi.
Vukoljudi? Tako nekakvi.
Doslovno su u svakoj bajci osim na Akademiji.
Možda ne znaju ući?
Prestala je pisati…
Kad si došla na Akademiju, ja…
Nisam se znao postaviti.
-Zato što si očeva slika i prilika. -Zašto ja?
Zašto sam ja odgovor na sve te prijetnje i pitanja?
Zato što je tako pisano u bajci.
-Ali… -Nema „ali”.
„Pa.”
Pa što je zapisano u bajci?
Dosta mi je tajni. Oni likovi iz bajki… premrli su od straha.
-Nešto mora završiti… -Ništa ne mora završiti.
Evo. Topli kakao od Hrenovke.
-Jesi li ti više čovjek ili jelen? -Ne znam.
A jesi li ti više čovjek ili vuk?
Još pokrivača.
I još nešto.
Zapamti. I ti i ona možete postati što god želite.
Ni uši niti zubi, pa ni rogovi, ne ispisuju našu budućnost.
-Moramo pratiti Hrenovku. -Zašto?
Nekako je čudna.
Pošla je prema vratima Doline bajki. Ne želim ići sama. Hoćeš sa mnom?
-Zaustavit će svakog vuka. -A ako se uhvatimo mi?
-Vučje zamke hvataju samo vukove. -Kako zamka zna tko si?
Alberte! Dođi.
Bok. Jesi li vidjela dlakavu djevojčicu?
Nisam.
Ali vidjela sam desetak i više…
vukova.
Prezalogajite nešto.
Ne bih ja to jela.
Vidjela si simpatično dlakavu curicu?
Nisam. A jeste li vi vidjeli bijelog zeca?
Sad je otrčao unutra.
Idemo.
-Nećeš se smrznuti? -Neću.
Imam još koju šibicu.
Alberte.
Izdajica mala.
Prinče.
Vrijeme je.
Alberte.
Alberte!
Ovo je moja soba zato što su u njoj moje stvari i tajne.
I nitko nema prava u nju ući.
Gdje je princ Matej?
Kako molim? Ne razumijem. Ne znam o čemu govorite.
Pitam te…
gdje je princ Matej?
Ne znam tko je to.
-Reci! -Nitko takav nije ovdje živio!
Naći ćemo Mateja.
Odrubit ćemo mu glavu.
I vratiti se kući.
Bježi iz Akademije!
Tebi se obraćam, ženo. Zla vučice bez mašte!
Bježi iz Akademije!
Ti se svog djeda ne sjećaš.
Ali ja bratovu smrt itekako dobro pamtim.
Želim osjetiti vonj osvete, razumiješ li?!
I hoću da cijela Akademija zaudara na nju!
Ništa ne razumijem.
Braćo i sestre,
rođeni iz vučje krvi!
Tko nas je ovamo doveo?
Tko nas je kradom uveo u Akademiju i otvorio vrata našoj pobjedi?
Ovo je naša junakinja!
-Ma kakva junakinja? To je Hrenovka. -Izdajica.
Ada Nezgoda zna gdje je Matej. Nađi je.
Ado Nezgodo!
Znam da si tu.
Reci nam gdje je princ Matej
i obećavam ti, nećemo ti ništa.
Nađite je.
Ovo je tvoje.
Sve je izgubljeno.
Ne, nije sve izgubljeno.
-Odveži nas, navući ćemo prehladu. -Ne mogu.
-Ovo od početka planiraš. -Ne!
A ja sam nagovorila Kleksa da te pusti da ostaneš.
-Trebala sam slušati Mateja. -Uživam tu.
-Zašto si onda dovela vukove ovamo? -Prijatelji su mi. Otprije.
Pokazala sam im kako sam super. Poštuju me, jesi li čula?
Kako da ih otjeramo?
Ne možeš prijateljevati i s nama i s vukovima.
Šteta. Nadala sam se da ćete se sporazumjeti.
Tražite uzduž i poprijeko.
Znači, to si ti.
Nije pitanje hoćeš li nam izručiti Mateja.
Pitanje je samo kad ćeš.
Koliko ćeš dugo gledati
kako ti se prijatelji muče?
Prestani!
Ozlijedit ćeš je!
Pustite je!
Neka se priča završi. Samo nemojte dirati djecu.
Vodite ga.
Stanovnici Akademije i ostalih bajki.
Van!
Idite u svoj svijet.
A ti, Ado…
Otrčao je prema jezeru.
Alberte!
Ne prilazi.
Stoj.
Izgubio sam se.
-A kad sam vidio… -Ne miči se.
Izvući ću te.
Evo me.
Upomoć!
Uhvati se za nešto.
Uhvati se za obalu. Veslaj. Ili mi daj ruku.
Daj ruku.
Daj mi ruku.
Alberte…
Alberte.
-Ti si mi bila jedina prijateljica. -Prestani govoriti!
Šuti i kreći se. Ne smiješ se smrznuti.
-Tvojom zaslugom nisam više čudak. -Nemoj tako! Poduzmi nešto.
Pjevaj mi.
Ne znam pjevati.
Pjevaj ono što si pjevušio na Akademiji. Kad smo se sreli.
Alberte, molim te.
Molim te.
Molim te. Molim.
Kad oblacima dan podlegne
I kad sjena se protegne
Pa svijeta boje ugasi nam
Glas pusti, ime moje zausti
Nikako ne želim ostati sam
Da. Odlično, ne daj se. Netko će nas uskoro vidjeti.
U noći bez zvijezda
Kad mraka najezda
Svako veselje ukrade nam
Glas pusti, ime moje zausti
Nikako ne želim ostati…
sam
Vidim brodove
Vidim i morske dubine
Bisere na dnu mora skrivene
Obasjane krugove
Kojima nosi me put sudbine
Dok prošlosti tražim…
Alberte! Ne!
Bio si mi najbolji prijatelj.
Tajni prolazi, vrata Sezama
Čarobno doba, vitezovi odvažni
Kao u bajkama koje pričala je mama
Kad ni za kakve brige nismo znali mi
Ne. Ova bajka ne može tako završiti.
U zemlju bajki, povedi me tamo
Poći ću ako šapneš: „Spavaj samo”
„Ada je stigla u Matejeve odaje.
Počela je čitati knjigu.
Zapazila je da bajka…
završava točno u trenutku u kojem je Ada sad.
Adu je to iznenadilo.”
Ova se bajka još piše.
„Ada je iznenada začula zlokoban glas…”
Idi iz Akademije.
Možda i jesam tvoja kći. Možda i imam neke moći.
Ali nisam spasila Akademiju.
Nisam napisala ostatak bajke. Kleks je pogriješio.
Naš susjed… I taj je doktor pogriješio.
Svi su pogriješili. A ja sam od početka imala pravo.
U stvarnom svijetu ne rade.
Znam.
Loše su napravljene.
Izgubila sam prijatelja. Izgubila sam tatu.
Izgubila sam strica.
Očito je tako pisalo u bajci o Akademiji.
Nije istina. Nije još bila dovršena.
Nisam mogla napisati ostatak. Nisam se znala koristiti…
onim čudom.
Bajka ne nastaje u trenutku kad se zapisuje.
Ona nastane prije, u glavi autora.
Nemojte više filozofirati, molim vas. Trebam obične riječi.
Ja sam samo djevojčica čiji plan nije uspio.
Što bi na to rekao…
doktor?
Doktor.
Danas
u uspomenu sam izblijedio
U jeku
iz djetinjih godina
Ali nekoć
u snove sam te slijedio
Svijet bio je
moja carevina
Kad je Matej ubio kralja vukova?
Davno je to bilo.
Još ima nade. Vidjela sam mu dobrotu u očima.
Čijim?
Sad sam smislila kraj bajke!
Pa onda se moraš vratiti u Akademiju i napisati je.
Ali trebam gumb.
Ako nadvladaš strah,
pronaći ćeš odgovor.
Ja sam kći Aleksa Nezgode, majstora sklada.
Onaj posebni trenutak kad nestane naše „ja”…
Ako nadvladaš strah, pronaći ćeš odgovor.
Pomislimo: „Kako bi meni bilo na tvome mjestu?”
Po cijele dane ništa ne radi, samo laje. Ne mogu to izdržati.
Nadam se da će Metsi dobiti.
Čiji je to pas?
Ovdje se ne da sjediti! Ne prestaje lajati!
-Gdje mi je telefon? -Nemoj na cestu.
Jedi mi iz ruke. Pas će pojesti ako ispadne.
Na dijeti sam!
-Najbolji hamburgeri. -U cijelom New Yorku…
Taj pas je lud.
Ja sam tvoja bajka…
Ja sam bajka…
Ljut si na sve jer su svi ljuti na tebe.
Ako hoćeš, možeš biti moj prijatelj.
Ako se oprostiš od bajke Iz djetinjih godina
-Za sobom zatvaraš vrata… -Gumb.
Svijeta čarobna
Danas kad oči sklopiš U sivoj magli sjećanja
Stare slike u glavi stopiš Izronit ću opet ja
Ja sam tvoja bajka
Bok, Diego.
Ada je.
Bok, Ado. Kako si?
„Diego je obavijestio ostale učenike.
Skupina prijatelja odlučila se vratiti
i spasiti Akademiju.”
Danas kad oči sklopiš U sivoj magli sjećanja
Stare slike u glavi stopiš Izronit ću opet ja
Napisat ću svoju bajku.
Ja sam tvoja bajka
Ja sam bajka tvoga sna
Dosta čitanja.
Nemoj, Ado.
Nitko se ne rađa zao.
Takvi postanemo zbog okolnosti i odluka.
Što bi odrasli bez nas?
Ado!
Zašto si to dopustio, striče? Znao si da ćemo se napatiti.
E vidiš, to je zanimljivo pitanje. Jedno je znati, ali život…
-Tišina, ja govorim. -Kako to…
Znam upotrijebiti svoje moći. Razumijem empatiju. Moja smirenost moja je snaga.
-A znaš što imam? -Što?
Gumb.
-Ali… -Nema „ali”, samo „pa”.
Pa možeš sa mnom spasiti Akademiju ili…
Dobro. Uvjerila si me.
Samo me izvuci odavde.
Znaš što još?
Odlučio sam…
-Možeš me zvati stric. -Već te tako zovem.
-Da, ali nisi me pitala. -Pomozi mi.
Ne. Ne silom.
Moćima.
Hajde sa mnom.
Vjeruj mi.
Ne!
Ne…
Ne!
A sada ti.
-Molim? -Hajde.
-Ne mogu. -Spremna si.
Ne!
Nije spremna.
Ne!
Nije loše.
Super. Letjela sam. To je skroz normalno.
Jednom ću to ponoviti. Iz hobija. Uložit ću u to.
-Profesore! -Dođite.
-Zdravo! -Profesore!
Letjela sam. Maloprije sam letjela.
Kakav je plan, striče?
Profesore striče.
Rasprava pa glasanje. Ako broj glasova bude izjednačen,
ili ako bude nedostajalo 50 ili čak 25 posto članova skupštine,
presudit će glas…
Neka ti Mjesec da moć.
…akademske titule - ja!
Hej!
Varaju.
Aha.
Razmislimo o dostavi hrane. Tko bi pitu od jabuka?
Ja!
Vukovi su nepobjedivi i besmrtni. Kad su normalni, vještica ih aktivira mjesečinom.
Dobro. Evo plana. Profesore striče, uzmi joj prsten.
Diego i Nataša, pokrijte Mjesec oblacima. Vi ostali raspršite se po Akademiji.
Spriječite komunikaciju među vukovima.
A ti?
A ja…
Ja ću srediti kralja.
Noć pada tiho, tiše Besano opet lutam
Bježati neću više Bez glasa strah svoj gutam
U glavi mojoj glasova jeka Misli tuđe stižu izdaleka
Ili su to samo moji… sni?
Mjesec blista mlad Vučji očnjaci bijesni
Hej!
U mrak tone svijet U meni za životom glad
Dobro došli u našu bajku, mamlazi!
Zakopane u ormaru Tvoje riječi u košmaru
Vučji zov Na osvetu izazov
Bit će dobro!
Iz sjene zvuk koraka
Dječače.
Na te pada plašt mraka
Pohvatajte ostale. Ona je moja.
Sigurno bi htio da tvoje pogubljenje vide i iz zadnjeg reda.
Odakle si…
Volim te bobice.
Pardon!
Banuli ste na Akademiju i prekinuli obrazovanje mnoštva nadarene djece.
Još jedna ptičica.
Ipak je dolepršala ovamo.
Matej je pogriješio, ali branio se.
-Nije na nama da mu sudimo. -Sudimo? Dosta je da ga pogubimo.
Sladoled bez kave? Želite li nekog ubiti?
Ubiti? Meni je i nokaut dosta.
Majko mila.
I moj tata misli da se cure ne znaju tući. A znaš što?
Grdno se vara.
Sreća tvoja da ne znam rezati na pola.
Znate ovaj? Kako se zove gnusni vuk?
Vukobljak.
Ovo je zadatak za pravu ratnicu.
Ti si Ada.
Poslao sam te kući, a ti…
vratila si se da me zaustaviš.
I neću stati dok ne pustiš Mateja.
-On mi je ubio djeda. -Već je kažnjen za to.
U svijetu vukova…
prevladava zakon osvete.
Tako misliš ti?
Ili ona vještica?
Vukovi okupatori odlaze u svoju bajku. Njihova predvodnica kaže:
„Obavili smo svoje, braćo vukovi. Idemo kući.”
Ponavljam.
Braćo vuci. Napuštamo Akademiju.
Čeka nas plaža iz bajke o Maloj sireni.
Idioti, pa ne govorim to ja!
Ja sam ovdje!
Kabinet bolesnih predmeta.
Žuri nam se, hajde.
A ovaj?
Tko govori „oh, oh, oh”?
Tko?
Djed Mraz kad hoda unatraške.
Evo vama zadatak. U koga su prsa široka, a kljun kratak?
-Pozor, vuci. Napuštamo Akademiju. -U Mateja?
Gazdarica. Čuvaj se, mala.
Prepusti ga meni.
Sviram ti od srca, samo da znaš.
Uspio si! Idemo!
Ti si…
jako bistra.
A ti si grozan.
Ne poznaješ me.
Zbog tebe mi je umro prijatelj.
Zvao se Albert.
Poginuo je u bijegu od tvog čopora.
-Žao mi je zbog tvog prijatelja. -Žao ti je?
Očito ne dovoljno da poštediš Mateja, i on mi je prijatelj.
Samo mirno, Ado.
Sestre i braćo, rođeni iz vučje krvi.
Mir. Snaći ćemo se.
Napokon je kucnuo čas koji smo godinama čekali.
-Ubij ga i bit ćeš ubojica. -Tišina!
Nepravda nanesena našem bratu
konačno će biti osvećena!
Netko bi mogao osvetiti i Mateja. To hoćeš?
Običaj je da se osuđeniku ispuni posljednja želja.
Ali moram vas razočarati.
Mi smo iz neke druge bajke.
Spriječimo ovo. Znam kako ti je.
Kako ti to možeš znati?
Dovrši što si počeo!
Hajde! Ili on ili ti!
Prisilili su te na okrutnost.
Ne moraš to učiniti. Nisi takav.
A sad slijedi osveta!
Slijedi pravda! Okajanje!
Nije to nikakvo oka… To na „o”.
To je jedna od bezumnosti kojima nema kraja.
Ti si izgubio djeda. Matej roditelje i život.
Ja nemam oca, a Albert je zbog nje poginuo.
Želiš da se to nastavi?
Pusti bar Mateja da vrati prijašnji lik.
Ispuni mu tu želju prije smrti.
Kako?
Odveži me.
Prinče!
Natrag!
Reci to, prinče.
Želim opet biti ja.
Mislio sam…
da je preda mnom cijeli život.
Već je kažnjen. Cijeli se život od vas skrivao u stranom tijelu.
Zaslijepila vas je osveta.
Ali to nije vaša emocija.
Njezina je.
Žuč vam je zalila oči i srce.
Ali vi niste takvi.
Zašto se međusobno borimo?
Zašto ne bismo bili djeca, stvarali bajke, maštali i mislima pomicali oblake?
Samo mi možemo zaustaviti ovaj rat.
Biti ono što jesmo.
Možemo biti djeca.
Braćo i sestre!
Ničija smrt neće ispuniti prazninu
koja nastane kad netko umre.
Vraćamo se kući!
Za mog brata!
Oslobodite ih.
Ako ti ikad zatreba moja pomoć,
stisni to šakom i izgovori moje ime.
Ostani tu. Nisi ti stvorena za negativku.
Ne znam ti ime.
Vincent. Kralj rođen iz vučje krvi.
-Majko mila! -Gredica celera zacvilila.
Može!
I što sad?
Vratit ćete se kućama.
Ja ću obnoviti Akademiju, a onda…
A onda?
Znaš…
Učinila si isto što i tvoj otac.
Okončala si rat pun patnje.
Spasila si nedužne.
Aleks bi se ponosio.
Kad oblacima dan podlegne
I kad sjena se protegne
-Volim te, profesore striče. -Pa svijeta boje ugasi nam
Glas pusti, moje ime zausti
Nikako ne želim ostati sam
U noći bez zvijezda
Kad mraka najezda
Svako veselje ukrade nam
Glas pusti, moje ime zausti
Nikako ne želim ostati…
sam
Bok, tata. Slavim trinaesti rođendan.
Nemam nikakvih planova. Kako bude, bit će.
I bajke su najbolje kad im ne znaš kraj.
Iznenađenje!
SRETAN ROĐENDAN, ADO
Sretan rođendan ti
Ja sam tvoja bajka
Ja sam bajka tvoga sna
Ja sam tvoja bajka
Ja sam bajka tvoga sna
Ako se oprostiš od bajke Iz djetinjih godina
Za sobom zatvaraš vrata Svijeta čarobna
Danas kad oči sklopiš U sivoj magli sjećanja
Stare slike u glavi stopiš Izronit ću opet ja
Ja sam tvoja bajka
ŽIVJELA NAM ADA STO GODINA
Ja ću.
Alberte?
Ado.
Ja…
Danas kad oči sklopiš U sivoj magli sjećanja
Stare slike u glavi stopiš Izronit ću opet ja
Ja sam tvoja bajka
AKADEMIJA GOSPODINA KLEKSA
Ja sam bajka tvoga sna
Prijevod titlova: Sandra Mlađenović