Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
LUTKE OD PAPIRA
Primo Botaćin, jeste li napisali?
Gospodine Botaćin, Vaš pismeni ispit nije naročito dobar.
Rekao bih da je nezadovoljavajuć, posebno gramatika.
Mila majko! -Botaćine, razumem da ste možda uzbuđeni.
Svi smo mi ponekad emotivni.
Postaviću Vam samo jedno pitanje. Očekujem Vaš precizan odgovor. U redu?
Kako glasi prvi član našeg ustava?
Italijanskog Ustava.
Idemo, Botaćine!
Dakle, Italija... -Italija...
- Je... -Je... - Republika. -Republika.
Demokratska... -Demokratska...
- Koja se zasniva... - Koja se zasniva na...
- Zasniva se na... - Sad ćete mu sve reći!
Zasniva se na ra... Ra... Rad... -Na radu! -Na radu!
Bravo, Botaćine! Zasniva se na radu. Naravno. Botaćine, čestitam!
Mislim, ovo bi moglo da bude dovoljno, je l'?
Hvala! Hvala!
Hvala!
Ludoviko Maca.
To je čudo, oče. Postigao je čudo.
Gospod prosvetljuje i pomaže dušu i um.
Pišite i ako Vam nešto treba, javite.
Dobro? -G-đo Lina, odlaze u Trevizo, ne emigriraju.
Primo, dođi da te zagrlim!
Hvala, oče. -Ćao, Primo. Ćao.
Mama...
Tata!
Šta ti je udarilo u glavu?
Zašto si odlučio da završiš javni kurs?
Što želiš da budeš poštar?
Želiš da odeš odavde, zašto?
Zdravo, tata.
Idi, ludo. Idi!
Čuvaj se u gradu, posebno se čuvaj drugih.
Idemo.
Najsrećniji je Tiberio.
Sad kad je završio osnovnu školu,
upisali smo ga u školu za računovodstvo.
Dobar si. Bolje ti je da veruješ psu, nego čoveku.
Imaš pametnu glavicu. Dobro uči, dečko!
Tiberio! -Idi, zove te.
U gradu više nema mladih kakvi su bili nekad.
Sad svi žele da imaju stan, auto, televizor...
Kakva će to biti budućnost?
Pišite nam! -Srećno! -Zdravo!
Godina 1978. je bila posebna za mene i moju porodicu.
Naš život se radikalno promenio.
Sve je počelo putem u Trevizo.
Nisam više spavao tresući se od hladnoće.
Nisam više koristio poljski WC.
Nisam više morao da ustajem u 6 da bih stigao u školu.
Ali sve su te nelagode
u idućim mesecima postale deo do tada meni nepoznatog osećaja,
nostalgije.
Osećao sam nostalgiju prema stvarima koje se više neće vratiti.
Nestani! Idi!
I? -Nemam šta da kažem. To je nešto sasvim drugačije.
Idemo da večeramo.
Večeras ćemo jesti nešto novo i moderno.
Pohovani punjeni jastučići.
Nemoj tako! To je samo stvar navike.
Je li spremna moja uniforma za sutra?
Sve je spremno.
U životu sam do tada u bioskopu bio samo dva puta,
a sad sam stanovao preko puta bioskopa.
Bila je to prva lepa stvar u gradu.
Ana! Košulja!
Spremna je!
Odnesi je tati!
- Tata, izvoli košulju. - Zovi mamu! -Mama!
- Šta je bilo? -Dođi! - Šta se događa?
Pomozi mi! -Pobogu!
Tiberio, pristavi kafu! Trči!
Nije gotova kafa? Divni smo. Zakasniću na prvi dan posla. Kakva sramota!
Nisam kriva što na sve ja moram da mislim! -Nije? A ko je onda kriv?!
Ti! Nisi u stanju ni cipele da zavežeš.
Tata! -Primo!
Sendvič, rukavice i šal za hladnoću.
Meni hladno?
Hvala.
Idem. -Idi.
Čuvaj se!
Idemo!
Glupane!
Pazi!
Pošta!
Dobro jutro. -Dobro jutro, gđo Botaćin.
Gđa Botaćin...
"Otpor"
Gospon Pavan, to je kazna.
Nevolja.
Dođi, idemo!
Pozdrav!
- Bacićeš to? -Neću. - To se još može koristiti.
Pozdrav, bioskop je zatvoren? -Da, gospođo.
Renoviramo bioskop. Moramo ga modernizovati, ići u korak s vremenom.
Da, danas svi imaju televizore i ostaju kod kuće.
Nekad je ovde popodne bio red čak i za animirane filmove.
Ali otkad mi je preminula žena... Ona se razumela u filmove.
Ko je Vam je mladić? Sin? -Da.
Tiberio, pozdravi gospodina! -Dobar dan.
- Mnogo je stidljiv. - Koliko ima godina?
Četrnaest. -Znači da je star kao i moj sin.
Za šta se školuje? -Računovodstvo. U ponedeljak kreće u školu.
Skoro smo došli u Trevizo. -I moj sin, Ðakomo, upisao računovodstvo.
Predstaviću ti ga.
Ðakomo! -Jesi li čuo? Gospodin će ti predstaviti svog sina. -Ðakomo!
Gde je nestao? Popodne je, inače, ovde. Ðakomo!
Miran je. Ni Ðakomo nema mnogo prijatelja.
Nije stidljiv, ali...
Ðakomo! Dođi ovamo!
Ništa. Predstaviću ti ga drugi put.
Vratićemo se kad opet otvorite bioskop.
- Doviđenja. -Doviđenja. - Tiberio, pozdravi! -Doviđenja.
Da...
Ðakomo!
Gde si se zavukao? -Bio sam tu iza. Slagao sam kutije.
Gluposti govoriš. Kutije...
- Mama. -Reci, ljubavi! - Smem li da skinem leptir-mašnu?
Ne, ovako si vrlo elegantan.
Požuri da ne zakasniš!
Zdravo, ljubavi!
Zdravo.
Kladim se da te mamica dopratila. -Vidi ti ovo čudo!
Deco, idemo u razrede! Požurite! Jeste li gluvi?
Idemo, deco! Ulazite!
Dakle?
Pogrešio sam. Imam preporučeno pismo za g. Klaudija Ðordana. Izvinite.
Nema greške. To sam ja.
Idi, ali tati reci da povremeno, ipak, prođe ovuda da plati račune.
U redu, reći ću mu. Pozdrav.
To je sin Bastijana Brusona, vlasnika bioskopa.
Loše im ide.
Prvo je ostao udovac, a sad se šuška čak o stečaju.
Ko više uveče izlazi?
Muž i ja ostajemo kod kuće, u toplini doma gledamo TV.
Kupio je novi TV u boji sa 99 kanala.
Mi već neko vreme imamo TV u boji.
Imamo čak i video-rekorder, gotovo kao da smo u bioskopu.
A Vi, gđo Botaćin?
Mi? Mi još imamo crno-beli TV
zbog očiju. Da, zbog vida.
Kažu da je TV u boji opasan za vid.
Trebalo bi da počneš da ideš pristojnim dečacima, sinovima gospode.
Trebalo bi da učiš i da sviraš. Zar nije tako?
Da.
Otpevaj tati pesmu, najbolje onu o vojnicima!
"Kapetan družine
povređen je i umire..."
Bravo! Bravo! Čuješ li ga?
Ne. -Zašto?
U muzičku školu ide i ćerka maršala Lomanta.
Eto, tamo idu devojke! Ne želim da moj sin odlazi na određena mesta.
Počeće sa pevanjem, a na kraju će stavljati ruž!
Ti ne možeš ni da zamisliš šta ja sve viđam svaki dan!
Bravo! Tako se uništavaju talenti.
Ne zanimaju me talenti! Hoću reći da...
Hej! Hoćete li prestati? Nismo na selu!
Svejedno si u pravu. On se nečim popodne mora baviti.
To može da bude neki zdrav i ispravan sport.
Tenis!
Ragbi.
Kolega mi je rekao da sveštenik okuplja ekipu.
Sutra ću ići da pričam sa njim. Jesi li zadovoljan?
Zadovoljan je.
Ništa nisam znao o ragbiju, ali to mi je bilo draže od pevanja.
U suštini mi nije bilo jasno zašto je sad, kad smo došli u grad,
bilo nužno imati ispunjene dane.
Moji su kontinuirano bili uzrujani.
Ragbi nije samo sport,
nije to igra. Ragbi je životna filozofija.
Hrabrost, odanost, požrtvovnost!
To su osnovna pravila za razvoj ljudskosti.
Jao, onome ko se žali na to!
Jao, onome ko spušta pogled!
Vi ste tek dečaci, ali pobogu!
Ja ću od vas napraviti ratnike, vitezove ovalne lopte. Jasno?
Don Marčelo bar nije bio loš.
Nije ličio na sveštenika. Više je ličio na indijanskog poglavicu,
na mešavinu Tigar Džeka i Ludog Konja.
On je bio naš trener, predsednik, maser, duhovni vođa.
Pričalo se da je igru s ovalnom loptom doneo čak od bolivijskih Indijanaca.
Ovaj je lak kao pero. Šta ću sa tobom?
Pričalo se i da je u Boliviji ostavio ženu i sina,
ali to nije bila proverena informacija.
Dobro je. Bravo! Hajde!
Don Marčelo je više od mesec dana za mene tražio prikladnu ulogu.
Bio je to dug i komplikovan mesec
tokom kojeg je Don Marčelo shvatio šta je moj poziv.
Kad primaš loptu, lagano savij kolena. Ovako...
Ja sam u tom mesecu pronašao šta je u gradu lepo.
Otkrio sam to jednog decembarskog popodneva.
Gledaj!
Hajde, obuci se! Imam iznenađenje za tebe.
Kakvo iznenađenje?
Karte za bioskop! Otvorio je bioskop!
Hajde, pokreni se!
Mi smo završili. -Hvala, druže!
Spasao si me.
- Što se tiče plaćanja... - Ne opterećuj se!
Sad ćeš zaraditi tonu para. -Da, nadamo se!
G. Bastijano, bravo! Otvorili ste opet bioskop!
O, bože! Ne...
Malo je mračno.
Tu su karte...
"Porno želje sekretarice"
Gospođo Botaćin!
Jesi li video? Više nema zadrške. Sve je dozvoljeno da se zaradi.
Brusone, bio si u stečaju i opet ćeš u stečaj.
Već mi dva meseca nije platio. Sad mi je dosta.
Jao njemu, ako zakorači u moju mesaru. Jasno?
Da znaš da se drao. Kakva sramota!
Kažem ti, mužu, probledeo je od straha.
Laku noć. -Laku noć.
Ako sretneš sina vlasnika bioskopa,
ne pozdravljaj ga! Pravi se da ga ne poznaješ.
Molim te. -Ne preterujmo. Kakve sad sin ima veze sa tim?
Ja ti kažem da profesori vide takve stvari. -Da ne govorimo gluposti!
Jadnik je bio na ivici stečaja, pa je promenio žanr filmova.
Šta je tu loše? Tamo ne moramo da idemo i gotovo.
Prljave slike su izložene da ih svi vide.
Komšiluk će se urotiti protiv njega!
Žena maršala Lomanta je rekla da postoje osnove za tužbu.
Ona zna šta govori.
Divan maršal. Čak ni italijanski ne govori.
Da, ali imaju televizor u boji sa 99 kanala.
A mi? Imamo crno-beli televizor kao neki siromasi.
Prestani stalno da gledaš druge. Prestani!
Hej! Želiš li?
Ne. -Dakle, ti ne pušiš.
I ja sam samotnjak. 90 % učenika ove škole su glupani, to ti kažem.
Čuj... U bioskopu tvog tate... Ovi novi filmovi...
Pornići? -Pornići?
Stvarno ne znaš šta to znači?
To su filmovi u kojima se muškarci i žene...
Shvatio si?
Zbog toga je nastao cirkus.
Svi zaziru od mene. Baš svi!
Tata nije imao novca, pa je prihvatio dobru ponudu.
Šta je trebalo da uradi? Bili smo pred stečajem, potrošili sav novac.
Zdravo, devojke! -Zdravo, Ðakomo.
Lepe su, zar ne?
Nisi valjda peder. -Peder?
Tiberio, ti stvarno ništa ne znaš.
Pederi su oni koji to ne rade sa ženama.
Ne, nisam peder. -Jesi!
Želiš da probaš? Ako želiš, pitaću Don Marćela.
Ne, ne zanima me to. Ja sam anarhista.
Anarhista? Šta to znači?
Moj brat kaže da su anarhisti oni koji vole da budu sami.
U redu. Zdravo. -Zdravo.
Botaćine, zar se sad dolazi?
G. Ðordani!
Pošta!
Slobodno?
Smetam li?
Vrata su bila otvorena, pa sam...
Pošta!
Jeste li dobro?
Obavili ste svoje. Sad idite!
Pismo je preporučeno, morate potpisati primitak.
Gospodine, šta su ti gadovi napravili od Vas!
Morate u bolnicu! Dozvolite mi...
Ustanite! Idemo u kupatilo da operemo lice.
Pustite me da umrem! -Prvo ćemo oprati lice, a onda ćemo umirati.
Tako će biti bolje. Idemo.
Imate li dezinficijens i flastere?
Kako li te ta bitnga prebila...
Kad me ostave, jer im žene nešto posumnjaju, rade ružne stvari,
kao da sam predmet, a ne ljudsko biće.
Da ne bih dalje govorio o onima kojima sam se dao.
A ti?
Kako me ti vidiš?
Gospođice, kako Vas vidim?
Dok sam živeo na selu, imali smo petla koji je hteo da sedi na jajima,
nismo ga nikako mogli naterati da to prestane da radi.
I to je priroda.
- Šta ste uradili? - Zavrnuli smo mu vrat.
Morao bih da krenem...
Znaš li da igraš? -Ne.
Pavan, ocena tri.
Botaćine, dala sam ti 4. Nisi pogrešio nijednu jednačinu.
Čestitam.
Brusone, uobičajena jedinica.
Moraš da se potrudiš. Što pre želim da pričam sa tvojim ocem.
Ovoga puta ne prihvatam izgovore.
Jednačnine nisu baš tako teške.
Želiš li da zajedno radimo domaći? Mogu da ti pomognem.
Ne, to mi ne odgovara. Meni se po glavi vrte druge stvari.
Tiberio. -Da? -Ti nikad ne sanjaš žene?
Šta sanjam? -Žene, glupane!
Ja ih stalno sanjam. Ne mogu ni na šta drugo da mislim. Izludeće me!
Moraš da misliš na druge stvari. Čuo si danas profesorku.
Koga briga za tu glupaču?
Idem ja. -Samo ti idi da radiš domaće!
Slaba ti je korist od toga što si bolji!
Misliš da si drugačiji od svih ostalih?
Peder...
Ðakomo je bio u pravu. Nisam bio drugačiji od svih drugih.
Molim te, Gospode, ne želim da umrem.
Molim te, ne želim da umrem.
Gertruda je možda jedan od najlepših likova.
Ona je dramatična, duhovna, senzualna.
Remek-delo Manzonijevog remek-dela.
Poslušajte kako je autor opisao najintimnije nagone.
"Izuzetno bledi obrazi
spuštali su se nežnim i gracioznim oblikom
koji je naglašavao nedostatak teške iscrpljenosti.
Usne koje..."
Botaćine, jesi li dobro?
Osećaš se loše?
Sme li da se zna šta ti je? -Ništa mi nije.
Opet čitaš "Teksa Vilera".
Pokazaću ja tebi nešto. Dođi!
Ako nam nađu ovo, upropašćeni smo.
Ukrao sam ih bratu. Pre neki dan je došao na odsustvo
Šta je to? -Jako štivo. Brzo to sakrij, hajde!
Zdravo, devojke! -Zdravo, Ðakomo!
Kako ste? Šta ima novo u gimnaziji? -Ništa posebno.
To je tvoj prijatelj kojem dobro ide škola? -Da, ovo je Tiberio.
Zašto se smeju? -Ne brini, devojke se stalno smeju. Objasniću ti.
Dakle, ovo je Dženi, ovo je Darija, Monja i... -Drago mi je. Ja sam Marika.
To je moj prijatelj. Dođite da vas upoznam, devojke. Zdravo, vidimo se!
- Sve su žene kurve. Idemo. - Čekaj da ti vratim novine.
Zadrži ih! Brat ima pun kofer.
Marika je lepa, ali ubija me, ne zna da kaže r. -Ona koja se predstavila?
- Meni je izgledala simpatično. - Zašto ti se sviđa? Baš si blesav!
Ni ne poznajem je. -Dovoljan je pogled da ti se neka svidi.
Probudi se, druže! Na svetu ne postoje samo matematika, ragbi i Teks.
Bioskop Ðakomovog oca poslovao je sve bolje,
iako niko nije želeo da prizna da tamo odlazi.
Dobro veče, momci.
Dobro veče, profesore. -G. geodeta! Ja sam mislio da je ovo pozorište.
I ja.
Došao sam putem iz Venecije. Sad kad smo već ovde...
Čuo sam da je film snimljen umetnički.
Ja sam čitao da su glumci odlični.
Vidimo se u petak na sastanku kućnog saveta. -Naravno.
- Pozdravite gospođu. - Hoću, hvala.
"Gazeta" za Vas, doktore. Novci su sitni, ali su bar pristojni.
Svete reči.
Sram ga bilo!
Dobar dan! -Dobar dan!
Izvoli, teleća rebra iz Toskane.
Koliko sam dužan? -Gde gori? Napravićemo račun na kraju meseca.
- Pozdravi oca! - Doviđenja. -Doviđenja.
- Dobar dan, gospođo. - Zdravo, Ðakomo.
Dečak nosi toliko novca?!
Bruson zgrće gomilu novaca na nepristojnim filmovima.
Pornići se gledaju...
Izvolite piće, g. Brusone.
Hvala. -Molim.
Ne samo da nije u stečaju nego vozi nov uglancan "Mercedes"!
Vidiš li šta znači kad imaš hrabrosti da rizikuješ.
- A hteli ste da ga spalite na lomači! - On ne dolazi u grad "Autobjankijem".
Usput. Pošto sam razbio lonac koji košta kao suvo zlato,
ovog meseca da kontrolišemo troškove.
Naravno. Drugi zarađuju novac, a mi moramo da se kontrolišemo.
Kontrolišimo se!
Šta je g. Braun ostavio kod kuće?
Zašto mora da bude osigurano?
Šta je g. Braun uradio?
Šta rade...
Šta to radiš?
Ništa. Isprobavao sam bacanje na loptu.
U sobi?
Učiš engleski? -Da.
Nastavi, da te čujem.
Ko će dobiti duvan i šta će sa njim da uradi?
Savršeno! Bravo!
Zdravo, ljubavi! Vraćam se oko 5.
Zdravo. -Zdravo!
Pogledah u ogledalo kao da se pozdravljam sa malim Tiberijem
kojeg sam upravo ubio.
Kao što je rekao poglavica Apaša iz "Teksa Vilera":
"Lako je ubiti neprijatelja.
Samo veliki ratnici mogu ubiti prijatelja."
Botaćine, zar su ti ruke od maslaca?
Ne znam više... Idemo iznova! Brže! Iznova!
Izgubili ste tri utakmice zaredom. Tri!
Šta ću sa vama?!
Gde su vam strast i predanost?
Morate se zalagati, biti odlučni, uporni.
U protivnom na ovaj način nećemo nigde stići.
Idite sad!
Pogledajte vaše oči! Šta to radite? Drogirate se?
Znam ja šta je vaš problem.
Tri od petka nije tako strašno.
Tri dnevno, oče. Tri dnevno.
Sveca mu! Želiš ostati mali? Ako ćeš se tako trošiti, neće ti kosti porasti.
Trideset puta dnevno "Oče naš" do petka!
Oslobađam te greha. -Amin.
Lepo se nasmeši na dve sekunde. Dobro je.
Raskopčaj bluzu malo više!
Brusone, mora da si lud. Neću ni mrtva. Tužiću te tvom tati.
Preteruješ, ne pričaj toliko! Idemo dalje.
Sagni se!
Razbijen je. -Šta sad? -Šta sad? Jesi li ti shvatio, gde smo?
Šta kažeš?
Slušaj ih! Zvuče kao da boluju od astme. Ostanimo ovde!
"Zdravo, teto.
Danas mi je rođendan. Sećaš se? Imaš li nešto za mene?"
Tada je konačno ona došla na red.
"Mislim da je vreme da naučiš nešto o ljubavi."
Ona je promenila sudbinu filma i mog života.
Za nekoliko trenutaka je bila gola i smešila se. Smešila se meni.
Odmah sam shvatio. To se zove ljubav.
Šta kažeš? -Mila majko, kakve oči...
Kakve oči? Kakve sise!
"Hvala, teto!"
Ona se zvala Mili D'Italija.
Nije imala mnogo sreće kao porno glumica.
Brzo je napustila svet filma.
Verujte mi, nije mi promaklo ništa o njenom životu.
Pošto oni ne popuštaju, sa kolegama sam odlučio da štrajkujem.
Da štrajkuješ? -Da, da ne idem na posao, da odbijem platu...
Odbićeš platu?! I šta ćemo onda, umrećemo od gladi?!
Ne shvataš, svrha je više novca!
Sindikat kaže da ćemo tako dobiti povišicu.
Sindikat? Device Marijo! Primo, postao si komunista!
Tražimo samo ono što nam pripada!
Sve ćeš uništiti.
Samo ti štrajkuj!
Nećemo imati novca do kraja meseca, a on? On štrajkuje kao revolucionar.
Nećemo imati do kraja meseca, jer je plata mala!
"S ove strane. Krenimo..."
Gde ćeš? -Ja ću to da rešim. -Nemoj. Stani!
Pobogu, nemoj! -Dosta!
Pobogu, stani!
Bio sam zaista zaljubljen u tu prelepu devojku.
Bio sam zaljubljen u njenu kosu, njeno telo, njeno lice,
u njen dah.
Činio sam sve što dečak može da otkrije o njoj.
Osim na Mili nisam mislio ni na šta drugo.
Moja istraga je bila grozničava, nezaustavljiva, opsesivna.
Šta je uradio putem? Što je nakon toga uradio?
Šta mi radimo svaki dan?
Dosta više te Mili! Slušaj me! Daj da ponovimo!
Šta je on video putem? Šta on radi svaki dan?
Jednog sam dana u časopisu pronašao adresu na koju sam mogao da joj pišem.
"Očaravajuća plavooka Mili,
Otkad si se pojavila, ja te tražim. Sanjam te. Ne mogu više.
Osmo svetsko čudo. Ispunjavaš prostor kao magla, osvetljuješ ga kao Sunce.
Kao noć me teraš da sanjam.
Ti odzvanjaš u mojim mislima."
Više ne jedeš.
Jesi li bolestan?
Reci mami!
A ti umesto da jedeš kao vuk, pobrini se za sina!
Jedi, blento!
Zdravo! -Zdravo!
Ovo je za tebe.
"Dragi Tiberio Botaćin, hvala ti na lepom pismu.
Čitajući tvoje reči, zaključila sam da si odlučan i strastven.
Ja volim upravo takve.
Šaljem ti poljubac i podsećam te da sam ti priložila poštansku dopisnicu
kojom možeš uz 15% popusta da naručiš moj kalendar,
pa ću tako čitavu godinu biti tvoja."
Sad je Mili znala da postojim. Sve je drugo palo u drugi plan.
Botaćine, ocena dva.
Botaćine, ulenjio si se.
Brusone, ne želim ni da znam otkud tolika nauka.
Odlična tema.
Botaćine, možeš li mi reći šta ti je?
Kao da fizički nisi tu. Moraću da te zamenim.
Sposoban si da patiš, ali ne smeš sebi da dozvoliš bezvolju!
Dođavola... U nedelju ne igraš!
Dobro jutro, deco. -Dobro jutro.
Zdravo, Tiberio.
Jesi li napisao domaći?
Nebitno i da ga nisi napisao.
Mili!
Zdravo, Tiberio. -Zdravo...
Marika. -Tako je, sećam se.
Hoćeš li u subotu da dođeš na feštu sveca zaštitnika?
Moram da dođem sa ragbi ekipom. -Eno ga, idemo, devojke!
- Marika. Marika, požuri! - Prijateljice me zovu.
Idem.
Dobro gledaj!
Dođavola, tu je još i top...
Primo, nedostaje li ti selo?
Mislio sam da će sve biti drugačije.
I jeste sve drugačije.
Ali na kraju je sve, ipak, isto kao i pre.
Možda nisam rođen ni da bih ovde živeo.
Neprilagođen sam baš kao i ti.
Bez uvrede.
Kad bi to bila uvreda...
Gledaj sad!
Ne, neće moći tako. Ne.
Teško je! -Znam.
Hajde! Dođi!
Loše izgledam dok plešem. -Nije važno!
Don Marčelo, hoćemo li početi sa tombolom? -Pusti ih da malo plešu.
Zabavljaju se. Imamo dovoljno vremena.
Zdravo! -Zdravo.
Videla sam da si došao. Kako si? Došao si sa ragbi ekipom?
Da.
- Lepa je zabava, zar ne? - Da, biće još i tombola.
- O čemu razmišljaš? - Ja? Ni o čemu.
Ne znam... Ne, bolje ne. Ne mogu.
Naravno da možeš.
Hteo bih nešto da uradim, ali ne znam je li...
Tiberio, naravno da smeš. -Ali prvi put...
Dođi, idemo malo dalje.
Nisam mislila da ćeš to uraditi. Mislila sam, ne sviđam ti se. -Ti?
Zašto je to bitno? Ne znam kako će proći prvi put. Nadam se dobro.
Ne znam. I ja se nadam da će biti dobro. -Malo se udalji da imam mesta.
Hvala.
"Te nedelje je moja prijateljica Valentina silno navaljivala.
Htela je da upoznam jednog posebnog muškarca."
"Ljupka si. -Hvala."
"Nisam znala šta da radim. Bilo me strah."
Vratila se. Nemoj da se onesvestiš, moramo da dovršimo domaće.
Ne prekidaj je!
- "Bilo me sram. - Uzmi štap!
Nikad nisam bila na takvom mestu,
ali gledajući uzbuđenu Valentinu, osetila sam trnce kao nikad dotad.
Možda je to bio osećaj zabranjenog..." -Dođavola, Tiberio!
"Nisam mogla prestati da ga gledam."
Sve su tu.
Nisam ih koristio godinama, ali ćemo ih spustiti i napraviti novi red.
Usput, na malim vratima na krovu je razbijen katanac.
- Stavićemo novi. -Zbog sigurnosti. - Nema problema. Uradićemo to.
U redu.
Kakve gluposti...
Zatvaranje tih vrata za mene je značio kraj.
Neću više moći da vidim svoju Mili,
da je gledam u oči, da se smejem sa njom.
Trebalo je da se vidiš, da umreš!
Daj, nasmej se! -Ti ne razumeš šta je ljubav.
Šta ću sad? Od Mili će mi sad ostati samo sećanje.
Polako! I ja imam osećanja. Šta ti misliš?
I ja sam strastven, ali neću biti estetista da umire od ljubavi.
- Ja rešavam probleme. - Kaže se esteta. Esteta!
Kako god ti kažeš, sveznalico.
Gde ćeš? -Idem kući da učim, sâm!
Ti sam reši svoje probleme! Ne treba ti to za to estetistu.
Opet? Baš si budalica. Zar svi samo tebe traže?
- Grozan sam, zar ne? - Koliko dugo plačeš?
Rekao sam ti da ga ostaviš na miru. Slušaš li ti mene? Ne slušaš!
Nikad me ne slušaš.
Je li sad bolje?
Sad si lep. Ili lepa? Kako ti je draže.
Moraš li kući ili ćeš malo da ostaneš?
Ne, napraviću nešto neviđeno.
Dobro.
Botaćine, jeste li pobedili? -Skoro.
Još se ljutiš? Sedi iza mene!
Nov motor? -Dobio sam ga za dobre ocene. -Nije još kraj polugodišta.
Nije loše za dve nategnute dvojke.
Lepo je da znaš da je nekome stalo. Pre to nisam uviđao.
Nije se činilo da je bio impresioniran. -Ko?
Moja tata, naravno. Želiš li da voziš? -Ne, ne znam da upravljam.
Ne misliš više na nju, zar ne?
Mislim.
Kako možeš biti zaljubljen u osobu koju ne poznaješ i nikad nećeš upoznati?
To nije moja želja. Ljubav je osećaj koji dolazi iz srca.
Osobu koju ne vidiš i ne možeš dirnuti, ne možeš da voliš. Ti imaš fiksaciju.
Ko sam ja? -Reci neku reč koja ima glas r.
Šta ćeš ti ovde? -Došao sam sa Ðakomom, a ti?
Moji tu imaju kuću.
Volim more zimi. Pretvara se u list na koji možeš da pišeš svoje tajne.
Recimo da je jedna osoba zaljubljena u drugu,
ali druga osoba toga nije svesna.
Šta bi, po tebi, trebalo da uradi zaljubljena osoba?
Ako se radi o pravoj ljubav, druga osoba će kad-tad shvatiti.
Jesi li ti u nekog zaljubljen? -Jesam.
U prijateljicu iz škole? -Ne, to je priča koju ti ne mogu ispričati.
A ti? Jesi li ti zaljubljena?
Jesam, ali on me ne vidi.
Kao da sam nevidljiva.
Videćeš da će kad-tad shvatiti, ako nije neki glupan.
Ako nije glupan...
Šta ćeš ti ovde? Pratiš nas?
Idemo, Tiberio!
Zdravo.
Idemo.
Čekaću te, Tiberio Botaćin. Čekaću te, sve dok ne shvatiš.
"Plamen sna svetluca.
Reci mi da to nije iluzija,
reci mi da si samo moja..."
Evo ga! Nije trebalo zvati servisera koji skupo naplaćuje.
- Da vidimo, vidi li se slika. - Uključi u struju! -Hoću.
Sad mi kupi novi televizor i to u boji!
Stani malo! Znaš li ti koliko to košta?!
Još pitaš nakon silnih prekovremenih?
50, 60, 70, 80, 90, 100, 110, 120.
Račun...
- Laku noć, g. Brusone. - Laku noć. -Hvala. Laku noć.
Hvala vama. Doviđenja. Laku noć.
Zdravo, tata. -Šta ćeš ti ovde? Vidiš li ti koliko je sati?
Koliko puta sam ti rekao da ne dolaziš u bioskop? -Izvini. -Ne. Idi kući!
Dozvoli mi da pričekam tebe da završiš.
U redu, ali to ti je prvi i zadnji put.
Nakon toga je gotovo.
10, 20, 30, 40, 50...
Zadovoljan sam da si opet počeo da učiš. Bravo!
Tata? -Slušam.
Šta ti misliš da bi mama rekla o svemu ovome?
O čemu? -Znaš o čemu, o filmovima koje sad puštaš.
- Misliš li da bi bila zadovoljna? - Kakve ti razgovore vodiš?
Nemoj misliti da su ovi filmovi mnogo drugačiji od umetničkih filmova.
Uvek je to samo pitanje novca.
Upamti! Ljudi napolju mnogo pričaju,
ali poštuju te samo, ako imaš novca.
Uzmi!
- To ti je za gorivo. - Hvala, tata.
300, 400, 600...
Majko Božja, ti znaš šta je prava ljubav. Pomozi mi!
Učini nešto da upoznam Mili. Ništa ti drugo ne tražim.
Daj mi neki znak!
Ovo kriza postaje mistična. Je li tebi loše?
Glupane.
Šta je to? -Ja rešavam probleme. To su ulaznice za disko u Jezolu.
Pogodi ko će iduće subote tamo biti gost!
Kako si ih nabavio? -To ti je životna prilika. Idemo!
Hvala.
To je za tebe.
Poludeo si? -To je novac koji ti fali za odlazak u Kazablanku.
Dogovori se operaciju da više ne gnjaviš.
Primo...
Dobro je. Idemo sad da igramo.
Eto...
Zdravo, tata.
Zdravo, dragi.
Krivo je povuklo... Idi!
- Šta se dogodilo? - Mama je preuzela posao.
Povuci gore! Tako... -Ana...
Večera je gotova. Hoćeš da jedeš u boravku da mogu ovde da radim?
Hvala.
Tako...
Opa!
Pomozi mi ovde! Tako...
Možemo li kasnije da razgovaramo? -Da.
Čekaj sad...
Da? -Interkontinentalni poziv na teret primaoca. -Prihvatam.
- Marčelo. -Zdravo, ljubavi. Kako si? - Dobro. Možemo li razgovarati?
Možemo. -Marčelo, znaš li šta sam se nadala?
- Nemaš vesti? - Nisam dobio odgovor.
Videćeš, biće dobro.
Razgovarao sam sa biskupom i sad čekam, ali sve ide vrlo sporo.
Video si crtež koji smo ti poslali?
Sviđa ti se? Uživala je u crtanju. Nedostaješ joj.
Primio sam ga.
Ljubavi, moram da idem. Izvini.
- Da. -Ljubim te. -Poljubac. - I ja tebi šaljem poljubac.
Javi mi se. -Zdravo.
Stižemo, Mili!!!
Vozi!
Drži glavu visoko i odlučan pogled! Cigareta u ustima da uđemo.
Budi miran, uspećemo.
Mali, idi iza!
I šta sad? Koje gorivo sipaš u motor?
Dođavola! Unutra ide mešavina ulja i benzina.
Mili je zvezda. Ona odrađuje more događaja. Ukazaće se nova prilika.
Hoće, da...
Gde ćeš? Dođi ovamo! Pomozi mi!
Možda je Ðakomo bio u pravu i ja sam samo imao fiksaciju.
Ovo sad već radi dva sata. On je zlatan mladić.
Tom mladiću nije dobro.
Činio sam sve samo da ne mislim na nju.
Kako si? -Dobar dan, Done. Sve je u redu.
Siguran si? Nemaš problema kod kuće ili u školi?
Sve je u redu. Rekli ste da se više ne trudim.
Još pola sata i gotov sam. -U redu, pola sata.
Oče, zanima me vaše mišljenje. Ako neko puno razmišlja o nekome,
može li ta misao doći do druge osobe bez obzira na to što je daleko?
Ako želiš da joj kažeš da je voliš, to je onda moguće.
Udaljenost je relativna, ako je poruka snažna. -Hvala, oče.
38, 39, 40, 41...
Već sam joj rekla da mi se jedan mladić sviđa...
Videćemo...
Želeo sam da je zaboravim, ali nisam uspevao.
Što sam se više trudio da ne mislim na nju, to me više dozivala.
Šta to radite?! Zadržite tu jednu jedinu loptu!
Dosta mi je da ja zbog vas ispadam glupan.
Smiri se, glupane!
Ne smiriš li se, za pet minuta si gotov. -Budite dobri!
Botaćin, šta ti je?
U poslednje vreme si uznemiren. Smiri se!
Tu smo da se zabavimo, ne da ratujemo.
Shvatio si? -Da. U redu.
Idemo! Stižu.
Šta ćete vi tu? -Zdravo.
Ovi momci se školuju za računovođe.
Mi smo krenuli u šetnju, zar ne, dragi? -Da. -Zdravo.
Ko je on? Njen verenik? -Gluposti. Mali ima 13 godina. To joj je rođak.
Ovo leto smo zajedno išli na instrukcije. Tip je debil.
"Pričaj mi o ljubavi, Mariju!
Ti si sav moj život."
Večeras pevam u Sen Vensenu.
Divan si. Divna.
Stvarno misliš da sam lepa? -Naravno da si lepa.
Igrajmo!
Primo, jesi li zaljubljen u svoju ženu?
Stalno postavljaš neka intelektualna pitanja.
Ne bi se nikad mogao zaljubiti u neku drugu ženu, zar ne?
Ne. Jako volim svoju ženu,
iako je ogroman davež baš kao i ti.
Dođi da igramo!
Oni obrnuto stoje...
Dođavola! Uvek to pogrešim.
Odlazim za mesec dana. Dobio sam termin za operaciju.
Tako brzo?
Igraj!
Etiketa...
Zdravo, tata. -Zdravo, dragi!
Uđi.
Čekaj, čekaj malo.
Dođite ovamo!
Primo! Tiberio!
Stigao je!
Tiberio!
Primo!
Polako. Budite oprezni! Nemojte mi ga uništiti.
Tako...
Hvala.
Ovaj, molim vas, odnesite!
Daj im nešto!
Doviđenja.
Vidi ti to!
Vidiš li?
Maršale, prihvatam kaznu, ali suspenzija?
Kratka suspenzija traje manje od 30 dana. To će proleteti. -Šalite se?
Ko je poslao prijavu? Dajte mi ime! Ko Vas je zvao?
Nema ko me nije zvao.
Shvatam, no kakve veze računovodstvene knjige imaju sa javnim redom?
Brusone, kakav javni red?
Znate kako je to u provinciji, posebno ovde na severu.
Dosta je bilo sa spektaklima!
Baš kako ste vi tražili.
Baš Vam hvala.
Vi ste lažni licemeri.
Tiberio! -Ðakomo!
Ðakomo, šta se dogodilo? Zašto nisi došao u školu?
Neću više ići u školi. Gadovi su nam dali milion kazni
i suspendovali su nam licencu.
Videćeš da ćete za čas opet otvoriti i oporaviti se.
Tvoj tata se ne predaje. -Znam. Otvorićemo mi opet. -Eto vidiš.
U Padovi. -U Padovi?
Ovde nas ne žele. -Kako? Bioskop je stalno bio pun.
Žele nas, ali ne žele da nas žele.
Siguran si? Žao mi je.
Nemoj tako, druže! Dobro smo se zabavili, zar ne?
Hoćeš li se vratiti?
Hvala.
Ne budi takav, pederu!
Usput, ostavio sam ti otvorena vrata na krovu.
Tako ćeš, ako se bioskop opet otvori, moći besplatno u salu.
Ðakomo!
Kralj.
Šah-mat. Bravo. -Šah-mat!
Uradio sam šah-mat!
Jesi li me namerno pustio?
To ne bi bilo fer. Bio si odličan.
Evelina, čula si? Bio sam odličan!
Da, bio si odličan, ali sad moramo da krenemo.
Ti zadrži šah.
Hvala.
Upamti! Crni kralj ide na belo polje. -I beli kralj na crno polje.
Zbogom, Primo.
Idem ja. Zbogom, Evelina.
Zdravo.
Zar si se zaljubila?
Uz njega sam se osećala čisto.
Niko mi pre nije pružio taj osećaj.
Šta te muči?
Ništa. Zašto?
Čudan si.
Ana, čuj... -Reci! -Želiš li da te naučim jednu igru, iako je teška?
Znaš da ne volim karte. Što ne odeš sa prijateljima u bar?
Šta je to? -Šahovska tabla.
To su lutkice. -Zovu se figure.
Pokazaću ti kako se pomeraju po tabli.
Nije lako, ali biće ti zabavno, ako naučiš.
Upamti! Moraš da igraš strateški.
Izaberi!
Ti počinješ igru.
Kako si rekao da se to zove?
Šah-mat. -Šah-mat!
Još jedna partija?
"Lokal zatvoren zbog zaplene"
- Ne moramo sve da ostavimo unutra? - Uzimamo jedan suvenir.
Dobro jutro, Brusone! Gde ćeš jutros?
Mi odlazimo odavde!
Kako to? A bioskop? Kuda idete?
Otvorićemo bioskop negde drugde.
To ovde nije bilo primereno.
Znaš ti kakav je ovde mentalitet.
Mnogi su u tajnosti rovarili protiv mene,
a onda su na trgu glumili svece.
Ðakomo je tek otišao, kad je stigla jedna grozna vest.
Umro je deda Alćide od infarkta, dok je bio u vinogradu.
Lupo od tuge nije preživeo.
Deda je bio prva meni bliska osoba koja je umrla.
Kakav lep dan! Tati bi se sviđao.
Sve se menjalo. Odlazile su osobe koje volim.
Došao je trenutak u životu u kojem da kreneš dalje, moraš preći prepreke.
Idemo, momci! Skinite cipele i stavite ih na novine!
Taman kad sam mislio da sam uspeo da zaboravim Mili,
ona mi se vratila.
Botaćine, intelektualca možeš da glumiš posle tuša!
"Uhapšena je porno zvezda Mili D'Italija."
Imao sam osećaj da ću umreti. Ona me gledala.
Pogledom me preklinjala da joj pomognem.
Mama, tata. Smem li da odem na duhovnu obnovu u Forni di Zoldo?
Išao bih sa Don Marčelom. To traje samo dva dana.
Lepo. Naravno.
Hvala. Idem da spavam. Laku noć. -Laku noć.
Primo, tvoj sin je pravi anđeo.
Samo da ne ode u sveštenike.
- Upamti! Novac stalno drži uz sebe! - Idi! Zdravo. Idi! -Zdravo, ljubavi.
Zdravo. -Idi!
Kuda ideš? -Ka Mili.
Gospođo, želite li cigarete?
Cigarete...
Sto lira... Novac, novac...
Cigarete? Sat? Dobar je.
Oprostite, kako se ulazi za posete?
Koga treba da vidiš? Majku?
Ne, prijateljicu. -Prijateljicu?
Koliko imaš godina? Ovamo ne smeju maloletnici.
Okani se toga! Ovo nije mesto za tebe. Idi, idi, idi!
Idi kući, hajde!
Napred.
Primo. -Oprostite, Don Marčelo, preporučeno pismo za Vas. -Da.
Pišu Vam iz telekomunikacija.
- 300.000 lira. - Internacionalni poziv.
Žao mi je da Tiberio nije mogao da ide na izlet u planine.
Rekavši mi da sam-samcat ide da traži baku, pomislio sam da će taj mali...
Postaće pravi hršćanin. -Išao je baki?
Na selu je, zar ne?
Dobar hršćanin?
Kako da ne.
Zgromiću ga!
Bila je tamo, korak do mene.
Bila je lepa kao što sam je zamišljao.
Bila bi mi dovoljna jedna reč, jedan gest, jedan osmeh
i razgovarao bih sa Mili.
Ali ja nisam ni rekao ni uradio ništa.
Zadovoljio sam se retkim i letimičnim pogledima
kojima sam krao prirodne pokrete osobe koja misli da je sama,
a ona nije bila ni svesna da je životni razlog neznanca pored nje.
Gospođice,
cigarete.
Hvala.
Spremno je! Dođite za sto!
Sigurno ste gladni!
Znaš li da tata, nije ni pipnuo hranu, dok tebe nije bilo?
Evo muškaraca.
Glumite da ste tvrdi, a ipak... Hajde, idemo!
Za sto!
Marko, požurimo! Nisam bio svestan da je tako kasno. -Izvolite!
Hvala. Koliko kasnim? -Pola sata.
Pola sata? -Da.
Osim toga, stiglo je pismo od biskupa iz biskupije.
Izvolite.
Je li sve u redu, oče?
Da.
Moramo da krenemo.
Da, konačno je stigao trenutak za pokret.
Cipele, cipele.
Ustanite!
Jedna partija? -Može.
"Poslednja senzacionalna vest.
Sinoć je u pariskoj operi uspešno nastupio Klod Jurdan iz Treviza."
Čekaj da čujem!
"Pričaj mi o ljubavi, Mariju!
Ti si sav moj život!
Tvoje lepe oči blistaju,
svetlucaju poput zvezdica.
Reci mi da to nije iluzija.
Reci mi da si cela za mene.
Za tvojim srcem više ne patim..."
Odličan je on. Ona. -Da.
Momci, ovo je naša poslednja zajednička utakmica.
Od iduće godine ćete imati novog trenera.
Nije to bitno,
jer sve što ragbi podučava važi zauvek.
Konačni rezultat nije bitan.
Bitno je da svako od nas u sebi, kad odlazi sa terena,
zna da je dao sve od sebe.
To nije samo sportsko pravilo. To je i životno pravilo.
Sad gubimo prvo poluvreme, ali nije to sad bitno.
Sad se vratite na teren i masakrirajte ih!
- Dobro? -Da! - Napred! Samo jako!
Idemo!
Idemo, momci!
Dajte sve od sebe da uspemo.
Učinite mi bar tu uslugu!
Preusmerimo loptu, pa neće znati šta da rade.
Veži se!
Kreni!
- Naša je! Brže! -Lopta, nosi i trči! - Otvorimo rukom. -U odbrani? Jesi lud?
Ako mogu Francuzi, možemo i mi. Idemo široko. -Botaćine, ti si lud.
Nisam lud. Možemo mi to.
Daj mi loptu!
Konačno sam pronašao svoju ulogu.
To!
To! To! Bravo!
To!
- Taj mali je fenomen. - Znam, on je moj verenik.
Hajde, Tiberio! Hajde!
Napred.
Oprostite. -Botaćine!
Želeo sam baš da Vas pozdravim.
Lepo od tebe, Tiberio. Hvala.
Smem li da Vas nešto pitam? -Naravno.
Zašto uvek odlaze oni koje volimo?
Znaš kako je...
Život je putovanje. Neki odlaze, a neki se vraćaju, ali...
Zaista bitne osobe ostaju zauvek uz nas.
Vi odlazite.
Odlazim, jer sam bitan još nekima,
a te osobe su bitne i meni.
Siguran sam da si i ti nekome bitan. Zar ne?
Možda. Da mi je samo znati, ko je ona.
Nemoj tako...
To je slika tvoje devojke? -Ne, tu fotografiju sam našao na podu.
- Kako to da si ovde? - Tražila sam te.
Mene? Zašto?
Šta to radiš?
Tiberio, ja te oduvek volim,
a ti mene i ne vidiš.
Nije istina. I ti si se meni oduvek sviđala samo što...
Želim sa tobom da vodim ljubav. Silno to želim.
Misliš sad? Ovde?
Ne, ne budi lud. -Gde onda?
Ne znam, nemam pojma.
Ja znam gde.
LUTKE OD PAPIRA
MEDIATRANSLATIONS