Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
MÉ PAPÍROVÉ PANENKY
Na řadě je pan Primo Bottacìn.
Pane Bottacìne, váš písemný test nedopadl příliš dobře.
Byl naprosto nedostatečný.
- Příšerná gramatika. - Vážně hrůza.
Já vám rozumím, byl jste prostě jenom nervózní.
Křesťanský demokrat
To se stává nám všem.
Chtěl bych vám položit ještě jednu doplňující otázku
a rád bych slyšel jasnou odpověď.
Tak tedy.
Jak zní první článek italské ústavy?
Ústavy naší země.
Mluvte, prosím.
Tak dobře. "Itálie..."
"Itálie..."
- "Itálie je..." - "Itálie je..."
- "...demokratickou..." - "...demokratickou..."
"...republikou..."
"...založenou..."
- "...založenou..." - "...založenou na..."
"...na..."
To už to rovnou řekněte za něj!
"...na..."
- "...na prá..." - "...na práci."
Výborně, pane Bottacìne! Přesně tak!
To by mohlo stačit, že ano?
Děkuji.
Ludovico Mazza.
Je to zázrak, otče.
Opravdu jste pro nás učinil zázrak.
Vidíte, že Bůh je starostlivý a pomáhá.
Dokáže osvítit naši duši i mysl.
A kdyby vám tam něco chybělo, tak hned pište.
Ale Lino. Stěhujou se do Trevisa, ne za oceán!
Primo, pojď se se mnou taky rozloučit.
- Děkujeme, otče. - Šťastnou cestu.
Maminko!
Tati.
Co tě to hergot popadlo?
Proč ses tak dřel jenom kvůli hloupejm zkouškám?
A proč ses rozhodl, že chceš bejt pošťák?
Chceš odsaď zmizet. Ale proč?
Ahoj, tati.
Tak si jeď do města.
Ale dávej si tam bacha, hlavně na toho kluka.
Jedem.
Nejvíc nadšený je z toho náš Tiberio.
A když teď dokončil druhý stupeň,
chceme ho poslat na účetní školu.
Dobře děláš. Psovi totiž můžeš věřit, lidem nikdy.
Partyzáne.
A dobře se uč. Studuj.
- Tiberio? - Tak utíkej.
Ahoj.
Ti mladí dneska ve městech žijou úplně jinak.
Všichni by chtěli mít vlastní byt, auto a televizi.
Co nás ještě čeká?
A brzo se stavte!
Šťastnou cestu.
Rok 1978 byl zlomový pro mě i mou rodinu.
Úplně se nám změnil život.
Všechno to začalo, když jsme se vydali do Trevisa.
Teď už se v noci nebudu klepat zimou.
Už nebudu muset chodit na kadibudku.
A nebudu muset do školy vstávat v šest hodin ráno.
Ale i tyhle nepříjemnosti
se v průběhu následujících měsíců spojily v něco,
co jsem do té doby nezažil. V pocit nostalgie.
Sentimentálního prahnutí po tom, co zmizelo nadobro.
Kšá, zmiz!
Tak co?
Co můžu říct? Prostě úplně nový svět.
Jdeme jíst.
Dneska jsem nám připravila něco úplně nového a moderního.
Sýrové taštičky!
No co, určitě si na to brzo zvykneme.
Uniformu mám nachystanou?
Jako ze škatulky.
V kině jsem zatím byl jenom dvakrát v životě.
A teď jsem naproti jednoho bydlel.
To byla na městě první skvělá věc.
- Anno, co ta košile?! - Už to bude!
Dej ji tátovi.
- Tady je, tati. - Zavolej mámu.
- Mami! - Co je?
- Pojď sem. - Co se děje?
- Pomoz mi. - Sakra práce!
- Tiberio, postav na kafe! - Kafe není hotové?
Hned první den budu mít zpoždění, taková ostuda!
Není to moje vina, dělám tu všechno!
- Tak čí je to vina? - Tvoje!
Nedovedeš si ani zavázat boty!
- Tati. - Primo!
Tady máš svačinu a oblečení, kdyby ti byla zima.
Zima? Mně?
Děkuju.
- Já jdu. - Ano.
Dávej na sebe pozor.
Honem.
Jde se na to.
Idiote!
Dávej pozor!
Pošta.
- Dobrý den. - Dobrý den, paní Bottacìnová.
Paní Bottacìnová!
HNUTÍ ODPORU
Pan Pavan? Pokuta.
Stane se.
Proč by ne.
- Dobrý den. - Chcete to vyhodit?
- Ne. - Schovej to.
Promiňte. Máte zavřeno?
Ano, paní, máme. Renovuju to tu.
Je potřeba kino modernizovat, držet krok s dobou.
Chápu, všichni mají televizi a zůstávají doma.
Dřív tady lidi stávali fronty dokonce i na animáky!
Ale pak žena umřela. To ona byla expert na filmy.
- A kdo je ten mladík? Váš syn? - Ano.
- Tiberio, pozdrav přece. - Dobrý den.
Je stydlivý.
- Kolik mu je? - Čtrnáct.
Jako mému synovi.
- Co chce studovat? - Účetnictví.
Nastupuje v pondělí. Zrovna jsme se přistěhovali.
I můj syn Giacomo studuje účetnictví. Seznámím vás.
- Giacomo? - Slyšel jsi to? Seznámí vás.
- Giacomo! - Bude to tvůj nový spolužák.
Nevím, kde vězí. Většinou tu teď bývá.
Giacomo!
Nebojte se, Giacomo tady taky moc kamarádů nemá.
I když stydlivý není.
Giacomo! Hoď sebou!
Nevadí, seznámím vás příště.
Stavíme se, až znovu otevřete.
Dobře.
- Tak na shledanou. - Nashle.
- Tak přece pozdrav! - Na shledanou.
Jo.
Giacomo!
- Proč ses neozval? - Stěhoval jsem vzadu krabice.
To ti tak budu věřit. Stěhoval krabice.
- Mami? - Copak, broučku?
- Musím mít motýlka? - Ale vždyť ti to tak sluší.
Šup, ať nepřijdeš pozdě.
Měj se hezky.
Ahoj.
Určitě ho dovedla maminka.
Co je to za tragéda?
Mládeži, všichni do tříd!
Neslyšíte zvonění?
Říkám všichni do tříd!
Jedu, jedu!
Prosím?
Asi jsem se spletl, mám dopis pro pana Claudia Giordaniho.
Nespletl, to jsem já.
Tady to máš.
A vyřiď tátovi, ať se jednou za čas staví vyrovnat dluh.
Jasně, vyřídím mu to.
To je syn Bastiana Brusòna, co má to kino?
Asi to nemají snadné. Napřed mu umřela žena
a teď to vypadá, že ho ještě čeká bankrot.
Komu by se chtělo večer chodit ven?
To já jsem s mužem radši doma a díváme se na televizi.
Máme teď novou, barevnou. Devadesát devět kanálů.
My máme barevnou televizi už nějakou dobu.
A teď navíc ještě videorekordér.
Tak k čemu kino?
A vy, paní Bottacìnová?
My ještě pořád máme černobílou.
Je to zdravější. Lepší na oči.
Barevná televize prý může poškodit zrak.
Třeba se skamarádí s dětmi z lepších rodin.
Z vyšších kruhů.
A navíc má přece na hudbu talent. Že ano?
Ano.
Zazpívej tátovi píseň horských myslivců.
Slyšíš? To je nádhera!
- Ne! - Proč ne?!
Vždyť i dcera kapitána Lomanta chodí do hudebky.
Právě, to je totiž holka.
Ale svého syna tam posílat nebudu.
Napřed začne zpívat a potom se malovat!
Ty vůbec nevíš, co tu každý den vídám za zjevy!
No výborně, jen zadupej jeho talent.
Na jeho talent já kašlu! Jde mi jenom o to, aby se...
Hej, tady nejste na vesnici! Přestaňte řvát jak na lese!
Ale máš pravdu. Potřebuje mimoškolní aktivitu.
Třeba sport. Zdravý. A mužný.
Co tenis?
Ragby.
Ragby?
Slyšel jsem, že tu kněz sestavuje tým. Zajdu za ním.
- Souhlasíš? - Jo.
Souhlasí.
O ragby jsem nevěděl vůbec nic,
ale pořád lepší než zpěv.
Stejně jsem nechápal, proč teď, když žijeme ve městě,
musí být celý den až k prasknutí vyplněný aktivitami.
A rodiče byli pořád jako na trní.
Ragby, to není sport.
Není to hra.
Je to životní filozofie.
Odvaha, věrnost a sebeobětování.
Tyto vlastnosti si musíte osvojit, aby se z vás stali muži.
Nechci slyšet fňukání.
Nechci vidět, že couváte.
Zatím jste chlapci, ale přísahám Bohu,
že z vás udělám svaté bojovníky, rytíře oválného míče. Jasné?
Otec Marcello byl dost v pohodě. Ani nevypadal jako kněz.
Spíš jako indiánský náčelník.
Něco mezi Tygrem Jackem a Splašeným koněm.
Byl to náš trenér, vedoucí, masážní terapeut a duchovní rádce.
Vykládalo se, že prý učil hrát ragby dokonce i domorodce v Bolívii.
A co tahle muší váha? Co s tebou?
Taky se šuškalo, že v Bolívii nechal svoji ženu a syna.
Ale nikdo neměl žádný důkaz.
Výborně, to je ono.
Trvalo měsíc, než mi otec Marcello našel v týmu tu správnou roli.
Byl to dlouhý a náročný měsíc,
během kterého jsem obtížně hledal své silné stránky.
Když chytáš míč, zkus se takhle pokrčit v kolenou.
Taky jsem obtížně hledal výhody života ve městě.
99 KANÁLŮ V BARVĚ!
Měls radši chodit na tenis.
Až do jednoho prosincového odpoledne.
A je to.
Tak a teď se obleč. Mám pro tebe překvapení.
Jaké?
Lístky do kina! Už zase otevřeli.
Tak pojď, jdeme!
- Všechno hotovo. - Díky moc. Zachránil jsi mi zadek.
A co se týče placení, dám ti to hned...
Jasně, to se vůbec nebojím. Teď se budeš v penězích topit.
- Jo, to doufám. - Žádný strachy.
Pane Bastiano, gratuluju k znovuotevření!
Kristova noho.
Nějak tmavo. Kde mám ty lístky?
SEKRETÁŘČINY PORNOCHOUTKY
Paní Bottacìnová!
Vidíte? Morálka jde stranou. Všemu vládnou peníze.
To je ostuda.
Brusòne, teď tě čeká strmý pád.
Nezaplatil mi už dva měsíce. Mám toho dost!
Ať se opováží mi ještě někdy přijít na oči!
Křičela jsem na něj: "Styďte se!"
A že zavolám manžela. Potom zblednul jako stěna.
- Jdu spát. - Dobrou noc.
Jestli se potkáš se synem toho chlapa z kina, ne abys ho zdravil.
- Dělej, že ho neznáš. - Jasně, tak dobrou.
- Nezapomeň. - Proč do toho zatahuješ jeho syna?
- Profesoři by ho pak mohli soudit. - Nesmysl.
Ten chudák krachoval, no tak se zaměřil na jiný žánr.
O nic nejde, prostě tam nebudeme chodit.
On tam vystavuje takový hnus a všem na očích!
Ale říkám ti, že ho tady čeká peklo!
Žena kapitána Lomanta říkala, že máme právo toho chlapa zažalovat.
A ta se vyzná.
Pan kapitán sotva umí italsky.
Ale aspoň mají barevnou televizi s devadesáti devíti kanály.
No a my? Máme pořád černobílou. Jako žebráci.
Proč se pořád s někým poměřuješ? Už přestaň.
- Čouda? - Ne, dík.
Á, ty nekouříš.
Já jsem taky samotář.
A navíc 90% lidí, co sem chodí, jsou ještě pitomý děcka.
Viděl jsem, že tvůj táta teď v kině promítá...
nějaké nové filmy.
- Porno. - Porno?
Ty nevíš, co to je péčko?
Filmy, kde spolu chlapi a ženský...
Rozumíš?
Ale kvůli tomu se k nám teď neznají.
Je mi tu ze všech na blití.
Táta byl na mizině, ale dostal dobrou nabídku. Co je na tom?
A v kině teď máme pořád plno.
- Čau, holky. - Čau, Giacomo.
Ujdou co?
- Seš snad bukva? - Bukva.
To snad není možný, ty nic nevíš.
Bukva je chlap, co nestojí o holky.
Ne, nejsem bukva.
Jasně!
Chceš si zahrát? Zeptám se otce Marcella.
Ne. Nechci. Já jsem spíš anarchista.
Anarchista? To je co?
Brácha říkal, že jsou to lidi, co jsou radši sami.
- Tak zatím. - Čau.
Bottacìne! No to je dost, že jdeš!
Pan Giordani?
Pošta.
Můžu dál?
Neruším?
Dveře byly otevřené, tak jsem...
Pošta.
Jste v pořádku?
Nechte to tu a jděte.
Ale ještě budu potřebovat váš podpis.
Pane bože! Co vám to ti bastardi provedli?
Musíte co nejrychleji do nemocnice.
Napřed pojďte do koupelny a opláchnete si obličej, dobře?
- Nechte mě umřít. - Ano, jistě.
Napřed si pojďte umýt obličej a pak se uvidí s umíráním.
Tak prosím. Máte tu dezinfekci a obvazy?
Ti zmetci vás pěkně zřídili.
Žena ho začala podezřívat a on se rozhodl,
že si to vybije na mně.
Jako bych byla věc a ne člověk.
A to nemluvím o lidech, kterým se hnusím.
A vy?
Co si myslíte?
Slečno, já si myslím, že...
U nás na vesnici jsme měli kohouta, co chtěl sedět na vejcích.
Nešlo ho od toho nijak odradit.
I taková je příroda.
Jak to dopadlo?
Zakroutili jsme mu krkem.
Tak já radši půjdu.
Umíte hrát?
Ne.
- Pavanová, za tři. - Děkuju.
Bottacìn, jedna mínus.
Ale všechny rovnice jsi měl správně. Dobrá práce.
Brusòn, pětka jako vždy.
Musíš se už začít soustředit.
A tentokrát chci mluvit s tvým otcem, už žádné další výmluvy.
Rovnice vlastně nejsou tak složité.
Můžu ti pomoct s úkolem. Co říkáš?
Díky, ale ne. Chci se teď věnovat něčemu jinýmu
- Tiberio? - Co?
Zdá se ti někdy o buchtách?
- O jakých buchtách? - O holkách, ty jelito.
Mně se o nich zdá v jednom kuse. Někdy mám pocit, že se zcvoknu.
Měl by ses soustředit na něco jiného. Víš, co říkala profesorka.
Na tu starou vraždu sere pes.
- Já už musím. - Běž si dělat úkoly!
Ale netvař se, že se tě to netýká!
Myslíš si, že jsi snad něco víc?!
Ty bukvo jedna.
Giacomo měl pravdu.
Nebyl jsem jiný než ostatní.
Prosím, Pane, já nechci umřít.
Prosím, nechci umřít.
Postava Gertrudy je vůbec nejkrásnější.
Dramatická, spirituální, smyslná.
Je mistrovským dílem v Manzoniho mistrovském díle.
Poslechněte si, jak autor vyjadřuje své nejniternější pocity.
"Tváře její, jako alabastr bílé, vykrojeny jsou nanejvýš dokonale.
Sic ale nyní zapadlé jsou, toť smutek předlouhý podepsal se zde.
A rty její jsou..."
Bottacìne, co se děje?
Nejsi nemocný?
- Co to s tebou je? - Se mnou?
- Jo. - Ale nic.
Už zase Tex?
Ukážu ti něco lepšího. Pojď, dělej.
Ale kdyby nás s tím někdo chytil, jsme v prdeli.
To jsem šlohl bráchovi.
Dostal opušťák a přijel k nám
- Co to je? - To je jiná, co?
Sakra schovej to! Dělej!
Čau, holky.
- Čau, Giacomo. - Tak co novýho na střední?
Vlastně nic moc.
Tak tohle je ten tvůj chytrej kamarád?
Jo, to je Tiberio.
- Čemu se smějou? - Holky se smějou furt, pak to vysvětlím.
Tak tohle je Jenny. Tohle Daria, tohle Monia a tohle...
- Já jsem Marika. - Ahoj.
Ahoj.
To je ten můj kámoš, pojďte, představím vás.
Tak ahoj zítra.
- Všecko jsou to coury. Tak padáme. - Ty časopisy.
Nech si je, brácha jich má plno.
Ale Marika je kus, že? Líbí se mi, jak mluví.
Ta holka, co jsem zdravil? Moc se netvářila.
Protože se jí líbíš, ty vole!
Viděla mě poprvé.
Tomu se říká láska na první pohled.
Měl bys fakt jít do sebe.
V životě jde o víc než o matiku, ragby a Texe.
Dej to sem.
Kino Giacomova táty jen vzkvétalo.
Lidi by to nikdy nepřiznali, ale chodili tam.
- Dobrý den. - Dobrý den, chlapci.
- Zdravím, pane profesore. - Pan geometr.
- Já sem přišel na divadlo. - Ano, to já taky.
Jedu sem takovou dálku z Benátek...
Ale když už jsem tady.
Slyšel jsem, že je to umělecký film.
A prý se skvělými hereckými výkony.
Takže se uvidíme v pátek na domovní schůzi.
- Zajisté. - A vyřiďte pozdrav své paní.
Jistě, spolehněte se.
Vaše noviny, pane.
Drobná živnost, ale poctivá.
Svatá pravda.
Styďte se.
- Dobrý den. - Zdravím.
Tak tady to je, mladý pane.
Pravá toskánská Chianina.
- Kolik? - Kam ten spěch?
Stačí na konci měsíce. A pozdravuj ode mě tatínka.
- Díky. - Není zač.
- Na shledanou. - Ahoj, Giacomo.
Takový balík peněz? A v rukou dítěte?
Brusòn si pěkně namastil kapsu těmi zvrhlými filmy.
Porno táhne!
Tak prosím. Vaše vínečko, pane Brusòn.
- Pěkně děkuju. - Není zač.
A prý bankrot!
Má úplně nový nablýskaný Mercedes.
Holt se vyplácí, když máš odvahu riskovat.
- Vždyť jsi ho chtěla lynčovat. - On už nemusí jezdit starou plečkou.
Když o tom mluvíš, výměna toho tlumiče stála majlant,
takže si musíme utáhnout opasky.
Ostatní vydělávají velké peníze a my musíme jenom utahovat.
Pořád utahovat.
Co to vyvádíš?
Ale nic. Trénuju ragby.
V pokoji?
Učíš se anglicky?
- Jo. - Výborně.
Řekni mi něco.
Nádhera.
Jsi šikovný.
Tak já jdu. Budu zpátky v pět.
- Ahoj. - Ahoj.
Díval jsem se do zrcadla, jako bych dával sbohem dítěti Tiberiovi,
kterého jsem se chystal zavraždit.
Ale jak řekl náčelník Apačů Texi Willerovi:
"Zabít nepřítele je snadné,
ale vzít život příteli dokáže jen skutečný bojovník."
Bottacìne! Co to máš s rukama, máš je z másla?!
To snad není pravda.
Tak na co čekáte?! Zpátky do hry!
Prohráli jste už tři zápasy v řadě.
Tak co s váma?
Kde je vášeň a odhodlání?
Musíte hrát srdcem.
Chci ve vás vidět zápal a sílu.
Jinak nemá cenu se o nic snažit.
Tak mazejte domů.
Podívejte na ty strhané tváře.
Skoro bych řekl, že něco berete.
Ale já vím, co za tím je.
Třikrát od pátku není tak zlé.
Třikrát denně, otče.
Panenko Maria, chceš si zarazit růst?
Musíš s tím přestat, jinak ti ochabne kostra.
Třicet otčenášů. Každý den. Až do pátku.
- Uděluji ti rozhřešení. - Amen.
A teď hezkej širokej úsměv. Vydrž mi. A je to.
Co kdyby ses trochu rozepla?
Tak na to rychle zapomeň a povím to tvýmu tátovi.
Jako bych nic neřekl.
Vydrž.
Skrč se.
Je rozbitý.
- No a? - No a? Chápeš, kam můžem jít?
Posadíme se.
Nevím. Zní to, jako by měli astma.
Posaďme se.
Ahoj, tetičko.
Já mám dnes narozeniny. Máš pro mě dárek?
A potom se objevila na plátně ona.
Myslím, že je čas, abych tě naučila něco o lásce.
Změnila běh děje filmu.
I mého života.
Najednou byla nahá a usmívala se.
Přímo na mě.
Okamžitě jsem poznal,
že to je to, čemu se říká láska.
Co jí říkáš?
Má nádherné oči.
Oči? A co kozy?
- Líbí se ti můj dárek? - Ano!
Děkuju, tetičko.
Jmenovala se Milly D'Italia.
Jako pornoherečka se ale moc neprosadila.
A brzo to povolání opustila.
Ale věřte mi, že mi neuniklo nic, v čem se objevila.
Nedá se s nima rozumně domluvit, tak jsme se rozhodli stávkovat.
Stávkovat?
Vzdáme se platu a nebudeme pracovat.
Stěhovali jsme se do města, abysme tu hladověli?!
Děláme to proto, aby nám přidali.
Odboráři říkají, že nám pak zvednou plat.
Odboráři?! Panenko Marie, slyšíš to?!
Mám za muže komunistu!
Jenom chceme dostat to, co nám právem náleží!
Jestli nás chceš zničit, tak do toho.
Klidně si stávkuj. Už tak sotva vyžijeme
a tady pán si ještě bude hrát na revolucionáře!
Sotva vyžijeme právě proto, že nám platí tak málo!
- Kam jdeš? - Už toho mám dost. Já ho srovnám!
Počkej!
- Nech toho, přestaň! - Ticho tam!
Co to děláš? Nech toho!
Byl jsem beznadějně zamilován do nádherné dívky.
Miloval jsem její vlasy, její tělo,
její tvář, její oči i její dech.
Udělal jsem úplně všechno, co bylo v mých silách,
abych o ní zjistil, co se jen dalo.
Nic jiného mě nezajímalo, myslel jsem jen na Milly.
Horečnatě jsem pátral. Neúnavně a posedle.
Dej si pokoj s tou Milly! Teď se musíme soustředit na učení.
Až jednou jsem v jistém specializovaném časopise
našel její adresu.
"Okouzlující modrooká Milly.
Co jsi mi vstoupila do života, má lásko,
po tobě pátrám. Sním o tobě.
Jsi osmý div světa.
Prostupuješ mnou. Krásná jako sluneční svit.
A jako noční snění.
Mám tě plnou hlavu."
On vůbec nejí.
Co je s tebou? Svěř se mi.
Můžeš se přestat cpát jako prase?
A zajímat se o svého syna?
Jez, blboune.
Nazdar.
Máš tu dopis.
"Milý Tiberio Bottacìne, Děkuju za krásný dopis.
Podle toho, jak píšeš,
mi je jasné, že jsi velmi cílevědomý a vášnivý muž.
A takové já mám ráda.
Posílám ti polibek a k tomuto dopisu
přikládám podací lístek,
díky kterému můžeš získat 15% slevu
na můj kalendář.
Tak s tebou budu moct být každý den, po celý rok."
Milly teď věděla, že existuju.
A všechno ostatní muselo jít stranou.
Bottacìn...
Trojka s odřenýma ušima.
Zdá se, že jsi usnul na vavřínech.
Brusòn. Raději se nebudu ptát, jak se ti to podařilo.
Skvělá esej.
Bottacìne, Co se to s tebou děje?
Nemáš sice sílu, ale můžeš využít něco jiného.
Dřív jsi dokázal zatnout zuby.
A my teď opravdu potřebujeme vyhrát.
Kriste pane! Budeš na střídačce.
Dobrý den, třído.
Dobrý den.
Ahoj, Tiberio.
Máš hotové úkoly?
Vždyť na tom nezáleží.
Milly.
- Čau, Tiberio. - Čau...
- Marika. - Jo, já vím.
Chystáš se v sobotu jít na tu slavnost?
Budu tam s ragbyovým týmem.
Už je tu, holky, jdeme.
Mariko!
Jdeš s náma, nebo ne?
- Už musím. - Jasně.
Tak ahoj.
Dávejte pozor.
Už to vidím, věž.
Primo...
chybí vám někdy venkov?
Myslel jsem, že to tu bude jiné.
A taky je.
Ale něco se nezměnilo vůbec.
Možná, že sem vážně nepatřím.
Jsem... Jak bych to řekl?
Vyděděnec, jako vy.
Bez urážky.
Jsem zvyklá na horší.
Už to mám.
Ne. To vám nevyjde.
Ne.
- Je to těžké. - Já vím.
Tak pojď.
Nenech se prosit!
Udělám ti ostudu.
Koho to zajímá?
Otče Marcello, začneme už s tombolou?
Zatím ne, nechme je ještě tancovat.
Baví se, tak kam spěchat?
- Čau. - Čau.
Tak co říkáš na slavnost?
- Jsi tu s ragbyovým týmem? - Jo.
- Ujde to, že? - A ještě přijde tombola.
- Nad čím dumáš? - Ale ne, nad ničím.
Nevím, jestli bych měl... Asi bych měl být zticha.
Řekni mi to.
Chci něco udělat, ale nejsem si jistý.
Tak to prostě udělej.
Je to pro mě prvně. Pojďme stranou.
Už jsem si začínala myslet, že se ti nelíbím.
Cože? Jak tě to napadlo?
Ale dělám to poprvé, tak snad to nezkazím.
Neboj, bude to v pohodě.
Kdybys mohla trochu poodstoupit, potřebuju prostor.
Díky.
Tu neděli na mě moje kamarádka Valentina pořád naléhala.
Chtěla mě seznámit s jedním mužem. Velmi výjimečným mužem.
- Je moc hezká. - Děkuju.
Nevěděla jsem, co dělat. Trochu jsem se bála.
Koho to tu máme? Hlavně neodpadni, musíme se učit.
Drž zobák!
Napřed jsem se styděla.
Vem si tágo, zkus si to.
Na takovém místě jsem byla poprvé.
Ale jak byla Valentina vzrušená, něco to se mnou taky dělalo.
Právě proto, že to bylo zakázané.
Sakra, k zemi!
Nedokázala jsem od nich odtrhnout oči.
Mám je tady. Ale roky jsem je nepoužíval.
Snesem je dolů a máme další řadu.
Jo a ještě něco. Zámek u dveří na střechu je rozbitý.
Tak tam dáme nový. Nech to na mně, zařídím to.
Dobře, díky.
Taková konina.
Tím se nám dveře zavřely a to byl pro mě konec.
Teď už svou Milly nikdy neuvidím.
Nepohlédnu jí do očí, nebudu se s ní smát.
Kdybys viděl ten svůj zdrcenej výraz!
No tak, nebreč!
Co ty víš o lásce?
No a co teď? Teď už můžu na Milly akorát vzpomínat.
Brzdi, kámo. Já mám taky city a vášeň,
ale nehraju si na nějakýho "mučeníka".
Něco s tím udělám.
Asi jsi chtěl říct "mučedníka".
To je fuk, ty chytrolíne.
- Kam jdeš? - Jdu domů, učit se.
A sám.
Však ty si nějak poradíš. Nepotřebuješ pomoc "mučedníka".
Už zase? Vy ty potíže opravdu přitahujete!
- Musím vypadat hrozně. - Jak dlouho pláčete?
Radil jsem vám, ať ho pustíte z hlavy, ale vy si prostě nedáte říct.
Nedá si říct.
Tak co? Lepší?
Ano, už jste zase hezký. Vlastně hezká. Omlouvám se.
Musíte být dneska brzo doma?
Ne. Pracuju přesčas.
Dobře.
Tak co? Vyhráli jste?
- Skoro. - Příště vám to už vyjde. Naskoč si.
- Ta je nová? - Za dobrý známky.
Ještě není konec pololetí.
No, pěkný dárek za ty čtverky.
Ale stačí to, abych prolezl, dřív jsem na to úplně kašlal.
- Mysleli, že jsem ztracený případ. - Kdo?
No táta určitě jo. Chceš se projet?
Ne, nevím, jak se to řídí.
Furt na ni myslíš, že jo?
Jo.
Jak můžeš milovat někoho, koho neznáš a ani nikdy nepoznáš?
Nemůžu si pomoct, srdce je silnější než mozek.
Když s někým nemůžeš fyzicky být, tak to není láska,
ale jenom poblouznění.
- Kdo je to? - Tvůj hlas poznám.
Jsi tu s někým?
- S Giacomem. A ty? - Já s našima.
Miluju moře v zimě.
Je jako list papíru, kam můžeš napsat svá tajemství.
Když jsi třeba do někoho zamilovaný.
Ale jemu to nedochází
Co myslíš, že by se mělo v takové situaci dělat?
Jestli ho fakt miluješ, časem mu to dojde.
A ty někoho miluješ?
- Jo. - Nějakou spolužačku?
To ne, promiň, nechce se mi o tom mluvit.
A ty? Jsi zamilovaná?
Jo, ale neví o tom.
Nevšímá si mě.
Všimne si toho. Teda pokud to není úplný blbec.
Co ty tady? Sledovalas nás?
Pojď, Tiberio.
Čau.
Jedem.
Budu na tebe čekat.
Jednou ti to určitě dojde.
Tak jasně září plameny snů.
Pověz,
jestli nesním
marně.
Pověz, jestli budeš jen má.
Tak a je to!
Nebudu přece platit předraženého opraváře.
Jen aby fungovala.
- Tak ji zapoj. - Jo.
Koupíš novou televizi! Barevnou!
Zbláznila ses?! Víš, kolik by to stálo?!
Kolik?! Copak teď neděláš přesčasy?!
50, 60, 70, 80, 90, 100, 110
a 120.
Tak, 50 000.
- Dobrou noc, pane Brusòne. - Na shledanou.
- Díky, nashle. - Děkujem za návštěvu a přijďte zas.
- Čau, tati. - Co tu děláš?
Víš, kolik je hodin? Říkal jsem ti, že sem nesmíš!
- Já vím, ale... - Nechci nic slyšet! Okamžitě domů!
No, stejně už jsem tady.
Tak dobře.
Ale tohle bude poprvé a naposled.
Tečka.
10, 20, 30, 40, 50...
Musím tě pochválit, že ses začal učit. Jsem rád.
- Tati? - Co?
Myslíš si, že by máma to všechno schvalovala?
- Jak to myslíš? - Myslím ty filmy, co tady promítáš.
Souhlasila by s tím?
Tak tohle tě trápí?
Něco ti řeknu. Není zas takový rozdíl mezi filmy,
co tu promítám, a nějakým uměleckým škvárem.
Nakonec je to všechno jenom o penězích.
Lidi na ulici mají plnou hubu keců.
Ale jak nemáš prachy, nejsi nic.
Tady máš.
- Na benzín. - Díky, tati.
300, 400, 500, 600...
Panenko Marie, ty znáš pravou lásku, pomoz mi.
Zařiď, abych se mohl potkat s Milly. Nic jiného nechci.
Dej mi znamení.
On se dal na modlení! Tobě fakt hrabe.
Nech toho.
- Co to je? - Něco jsem vymyslel.
To jsou vstupenky do nočního klubu v Jesolu.
A hádej, kdo tam bude v sobotu vystupovat.
Hele.
- Jak jsi je sehnal? - Měl jsem štěstí.
Pojď.
Děkuju.
Pro tebe.
To nemůžu.
Zbytek peněz na cestu do Casablancy.
Půjdeš na tu operaci a já budu mít klid.
To už stačí. A teď si zahrajem.
A je to. Ahoj, tati.
Ahoj, zlato.
Tady je to pokrčené.
Co to děláte?
Máma má práci.
- Zvedni to. - Anno...
Najez se v obýváku. My to tu ještě potřebujeme dodělat.
Dobře.
Podrž mi to.
Jo, to půjde.
Pak si chci promluvit.
Dobře.
Přidrž mi to.
- Haló? - Hovor na účet volaného. Přijímáte?
Ano.
- Marcello, lásko moje. - Ahoj, miláčku. Jak se máš?
- Můžu mluvit? - Ano, jsem tady sám.
Pořád na tebe myslíme. Něco nového?
- Zatím neodpověděli. - Musíme být trpěliví.
Čekám teď na odpověď od biskupa.
Často to trvá dost dlouho.
A přišel ti od nás ten obrázek? Líbil se ti?
Moc.
AHOJ TATI
- Já už musím jít, tak ahoj. - Ahoj.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
- Tak se měj hezky a brzo se mi ozvi. - Ozvu.
Jedu za tebou, Milly!
Přidej!
Dělej.
Strč si do huby žváro, tvař se drsně a pak nás určitě pustí.
Klid, to zvládnu.
Jen pro dospělé. Zmizte odsud.
Co se děje?
Do prdele!
Došla šťáva.
Milly je velká hvězda. Určitě tu bude mít další vystoupení.
Dej mi pokoj.
Hej, kam to jdeš?
To se s tím mám táhnout sám?!
Možná měl Giacomo pravdu a bylo to vážně jenom poblouznění.
- Kliky? - Dělá je tu už dvě hodiny.
Bere to fakt poctivě.
Ne, něco ho trápí.
Snažil jsem se vytlačit ji ze své mysli.
- Jak se vede? - Zdravím. Jde to.
Nemáš problémy doma nebo ve škole?
Jsme v pohodě. Říkal jste, ať zaberu.
Ještě půl hodiny.
No dobře. Tak půl hodiny.
Otče?
Když člověk na někoho myslí,
je možné, že to ta druhá osoba pozná, i když je daleko?
Když na někoho myslíš s láskou, tak je to klidně možné.
Vzdálenost není důležitá, když je poselství silné.
Děkuju, otče.
38, 39...
40...
41, 42...
Dneska večer bude ta párty.
Ale ještě si nejsem jistá, jestli tam půjdu,
protože tam bude ten kluk, co se mi líbí.
A já nemám co na sebe. Takže nevím.
Snažil jsem se na ni zapomenout, ale nešlo to.
Čím víc jsem se těm myšlenkám vyhýbal, tím víc mě lákala.
Co tam sakra děláš? Nedokážeš chytit ani jednu nahrávku?!
Kvůli tomu jsme potom za idioty!
Co si naráz vyskakuješ?
Drž hubu, jinak ti ji zavřu já!
Oba toho nechte! Bottacìne, co je s tebou?
Proč jsi furt tak napružený? Uklidni se.
Chceme se tu bavit a ne se prát.
- Všechno jasné? - Jasné.
Tak jo, pojď.
- Koho to tu máme? - Ahoj.
Tady kluci chodí na účetní školu.
My se jenom tak procházíme, že zlato?
- Jasně. - Zatím.
- Ona s ním chodí? - To je její třináctiletý bratránek.
Loni jsem s ním byl na doučování. Je to blb.
Večer zpívám u svatého Vincenta.
Jsi moc hezký.
Hezká!
- Vážně si to myslíš? - Jasně že jo. Pojď, jdem hrát.
Primo...
Opravdu miluješ svoji ženu?
Ty tvoje intelektuální otázky...
A nikdy by ses nedokázal zamilovat do jiné ženy?
Ne. Na manželce mi moc záleží.
I když je někdy k nesnesení, stejně jako ty.
Tak jo, můžem.
Zase to máš opačně.
Sakra, vždycky to spletu.
Za měsíc jedu.
Už mám termín operace.
Tak brzo?
Tak...
Ještě cedulka.
- Ahoj, tati. - Ahoj, zlato.
Přesně tak.
Podrž mi to.
Tak prosím, pojďte.
Primo! Tiberio!
Už ji nesou!
Už je tady!
Tiberio!
Primo!
Pozor. Hlavně opatrně.
Ať se nerozbije. Dobře.
Děkujeme.
- A odnesete tu starou, prosím? - Samozřejmě.
Dej jim něco.
Na shledanou.
No vidíte to?!
Zázrak.
Pane kapitáne, pokutu bych chápal, ale zavřít mi to tu?
Zavřít jen na třicet dní. To přece uteče...
To přece nejde! Kdo to byl? Řekněte mi jméno. Kdo vám zavolal?
Spíše se ptát, kdo mi nezavolala.
Co mají mé účetní knihy společného s ochranou veřejné mravnosti?
Brusòn, snad už chápala, jak to tady chodila.
Věděla, jaká být malá města, hlavně tady na sever.
Rozešla se, cirkus už odzvonila!
Právě tak, jak vy chtít.
Máte radost?
Zrádci.
Pokrytci.
Hej, Tiberio!
Giacomo!
Co se stalo, proč jsi dneska nebyl ve škole?
Už tam nepůjdu. Teď musíme platit hromadu pokut.
A sebrali nám i licenci.
Neboj, brzo zase otevřete a bude to v pohodě.
Tvůj táta se nedá.
- Jo, otevřeme znovu. - Vidíš?
- Ale v Padově. - V Padově?
- Tady nás nechtějí. - Jak to? Bývalo vyprodáno.
Ale navenek se k nám neznají.
Takže odjedeš? To mě mrzí.
Ale byla to dobrá jízda, ne?
Vrátíš se?
Díky.
Přestaň mě ošahávat, bukvo!
Jo a mimochodem, odemkl jsem ti ty dveře na střeše.
Jestli kino zas otevřou, můžeš tam chodit zadara.
Giacomo!
Šach.
Šach mat. Výborně.
Šach mat! Dal jsem ti šach mat!
Nechalas mě?
To by nebylo fér. Hrál jsi skvěle.
Slyšíte, Evelino? Hrál jsem skvěle!
To mě moc těší. Ale teď už musíme jít.
A tohle je teď tvoje.
Páni! Děkuju.
- Pamatuj, černý král na bílé... - A bílý na černé.
Tak ahoj.
Už půjdu.
- Sbohem, Evelino. - Sbohem.
Co mezi váma bylo?
S ním jsem se cítila čistá.
To jsem s nikým jiným nezažila.
- Co s tebou je? - Nic, proč?
Chováš se divně.
- Chci se zeptat... - Na co?
Mohl bych tě naučit jednu složitou hru?
Ale mě fakt nebaví hrát karty. Proč si nejdeš do hospody?
- Co to je? - Šachovnice.
- Takové panenky. - Říká se jim "kameny".
Ukážu ti, jak se s nima pohybuje.
Je to trochu složitější, ale zábavné.
Hlavně si pamatuj, že musíš uvažovat strategicky.
Vyber.
Hraješ první.
Jakže se tomu říká?
- Šach mat. - Šach mat!
Zahrajem si znova?
ÚŘEDNĚ ZAVŘENO
- Přece si nemáme nic brát. - Jenom jeden suvenýr.
Pane Brusòn.
Kam jedete tak brzo?!
Odjíždíme! A nadobro!
Vážně? A co to kino? Kam chcete jet?
Otevřeme si kino jinde. Na nějakém lepším místě.
Tady se to neosvědčilo.
Přece víte, jací zdejší lidi jsou.
Večer se vám jich plno nenápadně vplíží do kina
a ráno si pak hrajou na moralisty.
Giacomo zrovna odjel, když jsme dostali tu hroznou zprávu.
Děda Alcide umřel.
Dostal infarkt při práci na vinohradě.
Lupo se s tou ztrátou nedokázal vyrovnat.
Děda byl v mém životě první blízký člověk,
který mi umřel.
Dnes je krásně.
Táta by měl radost.
Všechno se měnilo.
Lidi, co jsem měl rád, mě opouštěli.
Musíte se naučit překonávat překážky, abyste se mohli posunout dál.
Boty na noviny. Jestli uvnitř najdu kousek bláta...
A zrovna, když mi přišlo, že už jsem snad na Milly zapomněl,
vrátila se zpět.
Bottacìne, napřed sprcha a potom čtení.
"Milly D'Italia byla zatčena."
Zátah proti pornu v Římě
Bylo mi hrozně. Dívala se na mě,
jako by prosila o pomoc.
Mami, tati.
Mohl bych jet na náboženský výlet?
S otcem Marcellem, na dva dny.
Jistě, můžeš.
Děkuju. Tak dobrou noc.
Dobrou.
Je to vážně andílek.
Můžeme být rádi, že máme tak hodného syna.
Snad z něho nebude páter.
- A měj peníze pořád u sebe. - Jasně. Ahoj.
- Běž už. - Ahoj.
- Čau. - Ahoj.
- Kam jdeš? - Za Milly.
Konečně jsme tady.
Kupte si cigarety!
Cigarety?
Promiňte, mladej pane.
Nějaký drobný? Třeba 100 lir?
Co takhle cigaretku?
Nebo hodinky? Kvalitní zboží.
Promiňte. Mohl bych uvnitř někoho navštívit?
A o koho jde? O mámu?
- Ne, o známou. - O známou?
A kolik ti vůbec je? Nezletilí dovnitř nesmí.
Dej si odchod. Tady nemáš co dělat.
- Upaluj. - Mazej domů.
Dále.
- Primo. - Otče Marcello, doporučený dopis.
- Díky. - Od telefonní společnosti.
- Co? 300 000 lir? - Mezikontinentální hovor?
A co Tiberio? Škoda, že s námi nemohl na ten výlet.
Ale vysvětlil mi, že musí na venkov za babičkou.
Ten chlapec je dobrý křesťan.
- Za babičkou? - Ano, na venkov.
Dobrý křesťan.
Díky.
No počkej.
Primo?
A najednou tu byla. Tak blízko.
A tak krásná, jak jsem si představoval.
Teď stačilo jediné slovo.
Gesto.
Úsměv. Konečně jsem mohl mluvit s Milly.
Ale já nic neřekl, ani neudělal.
Zmohl jsem se jenom na pár zběžných kradmých pohledů.
Pozoroval jsem pohyby člověka, který si myslí, že je sám,
a neuvědomuje si, že pro cizince sedícího vedle znamená celý svět.
Slečno!
Vaše cigarety.
Děkuju.
Rychle ke stolu!
Určitě už máte hlad.
Celou tu dobu, co jsi byl pryč, táta vůbec nic nejedl.
No to se podívejme. Moji chlapci.
Hrajou si na drsňáky a pak...
Večeře je hotová.
Tak pojďte.
Marco, honem. Nedošlo mi, že už je tak pozdě.
- Kde jste byl? - Děkuju.
- Jak dlouho už čekají? - Půl hodiny.
- Půl hodiny? - Ano.
Mimochodem, přišel vám nějaký dopis od biskupa.
Prosím.
Otče, je všechno v pořádku?
Ano.
Ale jaksi je už čas jít.
Ano, teď už je čas jít. Konečně.
Podívejte na jeho boty.
Povstaňte.
- Zahrajeme si? - Jasně.
A nyní zprávy ze světa kultury. Včera v pařížské opeře
Claude Jourdanová z Trevisa sklidila velké ovace.
Slyšíš to? Počkej.
Je skvělý. Skvělá.
Ano.
Chlapci, tohle je poslední zápas, který budeme hrát spolu.
Příští rok budete mít nového trenéra.
Ale to není důležité.
Protože všechno to, co jsme se tu při hraní ragby naučili,
už v každém z nás zůstane navždycky.
Konečný výsledek není to hlavní.
Nejdůležitější je, abyste odcházeli z hřiště s pocitem,
že jste do toho dali maximum.
A tohle neplatí jenom ve sportu, ale i v životě.
První poločas jsme sice projeli, ale to není důležité.
Teď se na to hřiště vrátíte a zmasakrujete je!
Běžte na ně!
Do boje!
Musíme zabrat.
Prosím tě, teď to nesmíš zvorat!
Ty jeho kecy nepomůžou. Oni nás rozválcujou.
Hra!
Jedem!
Máme to!
- Míč, maul a sprint! - Ne, uděláme předání.
- Ty ses zbláznil! - Proč? Francouzi to tak dělají.
- Věřte mi a vyhrajem. - Bottacìne, jsi magor.
Říkám, že to vyjde.
Hra!
Konečně jsem našel svoji roli v týmu.
Výborně!
Jo!
- Ten chlapec hraje opravdu dobře. - To je můj kluk!
Do toho, Tiberio!
Dále.
Dobrý den.
Bottacìn!
Chtěl jsem se rozloučit.
To je od tebe moc hezké, Tiberio.
- Můžu se zeptat? - A na co?
Proč nás lidi, které milujeme, musí opouštět?
To víš.
Život je cesta, někdo přichází, někdo odchází,
ale ti nejdůležitější ti budou vždycky po boku.
Vy odjíždíte.
Ano, protože jsem důležitější pro lidi někde jinde.
A oni jsou důležití pro mě.
Určitě máš někoho, pro koho jsi důležitý ty.
Kéž bych zjistil pro koho.
Neboj!
To je tvoje přítelkyně?
Ne, našel jsem to ležet na zemi.
- A co ty tady? - Hledám tě.
Mě? Proč?
Co to děláš?
Tiberio, já tě miluju. Už dlouho.
A ty mě ignoruješ.
Ne. Mně ses taky vždycky líbila, ale prostě...
Chci se s tebou milovat. Ty to nechceš?
Jako tady a teď? Hned?
Ale ne, hlupáčku.
Tak kde teda?
Nevím, nic mě nenapadá.
Já vím kde.
České titulky M. Šimonková Filipová S PRO ALFA CZ, a.s. 2024