Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
MOJE PUNČKE IZ PAPIRJA
Primo Bottacin, ste napisali?
Gospod Bottacin, vaš pisni izpit ni bil najboljši.
Nezadosten je, še posebej gramatika peša.
Mati ljuba. -Razumem, da ste morda raztreseni.
Vsi smo kdaj slabih živcev.
Samo nekaj vas bom vprašal in pričakujem natančen odgovor. Velja?
Kako se glasi prvi člen naše ustave?
Italijanske ustave.
Dajmo, Bottacin.
- Torej... Italija. - Italija...
- Je... -Je... - Republika. -Republika.
- Demokratična... - Demokratična.
- Ki temelji... - Ki temelji na...
- Temelji na... - Saj mu boste vse povedali.
- Temelji na... del... Delu. - Na delu. Delu. -Na delu.
Bravo, Bottacin. Delo je naš temelj. Seveda. Čestitam, Botticin.
Mislim, da je to povsem dovolj, kajne?
Hvala. Hvala.
Hvala.
Ludovico Mazza.
Čudež se je zgodil, oče. Čudež.
Gospod razsvetljuje in pomaga duši in umu.
Pišite in če bi kaj potrebovali, se oglasite.
Velja? -Gospa Lina, v Treviž odhajajo, ne na drug konec sveta.
Primo, naj te objamem.
- Hvala, oče. - Adijo, Primo. Adijo.
Mama...
Oče.
Kaj te je popadlo?
Zakaj si se sploh prijavil na izpit za javno upravo?
Bi bil rad poštar?
Zakaj bi rad odšel od tod?
Adijo, oče.
Pa pojdi, bumbar. Pojdi.
Pazi se mesta, predvsem meščanov.
Gremo.
Tiberio je najsrečnejši od vseh.
Končal je osnovno šolo
in se vpisal v šolo za računovodstvo.
Prav imaš. Bolj pametno je zaupati psu kot človeku.
Bister si, poba, pridno se uči.
- Tiberio. - Daj, kličejo te.
V mestu ni več mladih, kakršni so bili nekoč.
Zdaj bi imeli vsi stanovanje, avto, televizor...
Kakšna prihodnost nas čaka?
- Pišite! - Srečno. -Adijo.
Leto 1978 je bilo zame in mojo družino nekaj posebnega.
Naše življenje se je povsem spremenilo.
Vse se je začelo s selitvijo v Treviž.
Poslej sem ponoči lažje spal, ker se nisem tresel od mraza.
Nisem več hodil na latrino.
Ni mi bilo treba vstajati ob šestih, da bi prišel v šolo.
Toda vse to neudobje
je v prihodnjih mesecih postalo del meni še neznanega občutka...
Nostalgije.
Občutil sem nostalgijo do stvari, ki so postale nepovratne.
Poberi se, no.
In? -Brez besed sem. To je nekaj povsem drugega.
Gremo na večerjo.
Nocoj bomo jedli nekaj novega in modernega.
Ocvrte polnjene žepke.
Mirno kri, to je samo stvar navade.
Je moja uniforma za jutri pripravljena?
Vse je pripravljeno.
Do takrat sem bil v kinu samo dvakrat,
zdaj pa sem stanoval nasproti kinodvorane.
To je bila prva lepa stvar, ki sem jo opazil v mestu.
Anna, srajca!
Je že zlikana.
Nesi jo očetu.
- Očka, tu imaš srajco. - Pokliči mamo. -Mama!
- Kaj pa je? -Pridi. - Kaj se dogaja?
- Pomagaj mi. - Zaboga.
Tiberio, pristavi vodo za kavo. Teci.
Kava še ni kuhana? Krasno. Prvi dan službe, pa zamujam. Sramota.
- Nisem kriva, vse prelagata name. - Nisi? Kdo pa je kriv?
Ti. Še čevljev si ne znaš zavezati.
Oče. -Primo!
Sendvič, rokavice in šal proti mrazu.
Mene ne bo zeblo.
Hvala.
- Odhajam. - Le pojdi.
Pazi nase.
Pridi.
Tepec!
Pazi.
Pošta!
- Dobro jutro. - Dobro jutro, ga. Bottacin.
Gospa Bottacin...
"Upor"
G. Pavan, kazen.
Hudirja.
Pridi, greva.
Pozdravljeni.
- Boš vrgel to proč? - Ne bom. -Lahko ti še pride prav.
- Dober dan. Je kino zaprt? - Ja, gospa.
Prenavljamo ga. Modernizirali ga bomo, da bomo v koraku s časom.
Saj, ljudje ne hodijo več v kino, ker imajo vsi televizorje.
Nekoč je bila tukaj že popoldan vrsta. Za risanke!
Ampak odkar je žena umrla... Ona se je spoznala na filme.
- Kdo je ta mladenič? Sin? - Ja.
- Tiberio, pozdravi gospoda. - Dober dan.
- Zelo je sramežljiv. - Koliko let pa ima?
- Štirinajst. - Toliko kot moj sin.
Kaj se bo učil? -Računovodstvo. V ponedeljek začne s poukom.
- Pravkar smo se preselili v Treviž. - Tudi moj sin Giacomo bo računovodja.
Predstavil ti ga bom.
Giacomo! -Slišiš? Sina ti bo predstavil. -Giacomo.
Kam je izginil? Sicer je popoldne vedno tukaj. Giacomo.
Tudi Giacomo nima veliko prijateljev.
Ni sramežljiv, samo...
Giacomo, pridi sem, no!
Pa nič. Prihodnjič ti ga bom predstavil.
Vrnila se bova, ko bo kino spet odprt.
- Nasvidenje. -Nasvidenje. - Tiberio, pozdravi. -Nasvidenje.
No, ja...
Giacomo!
- Kam si se zavlekel? - Tu zadaj sem zlagal škatle.
Ne klobasaj, kakšne škatle.
- Mama. -Povej, mišek. - Lahko snamem metuljčka?
Ne, tako si zelo eleganten.
Pohiti, da ne boš pozen.
Adijo, dragi moj.
Adijo.
- Stavim, da te je pospremila mamica. - Poglej to čudo.
Otroci, gremo v razrede. Takoj. Ste gluhi?
V razrede, otroci.
In?
Očitno sem se zmotil. Priporočeno pismo za g. Giordana imam.
Niste se zmotili, to sem jaz.
Izvoli, ampak očetu povej, da lahko sem in tja plača račune.
Prav, mu bom. Nasvidenje.
To je sin Bastiana Brusòna, lastnika kina.
Slabo mu gre.
Najprej je postal vdovec, zdaj pa mu menda grozi stečaj.
Kdo sploh še hodi v kino?
Midva z možem sva raje doma in gledava televizijo.
Novo je kupil, 99 programov imava.
Mi imamo že lep čas barvno televizijo.
Pa tudi videorekorder. Doma je bolje kot v kinu.
In vi, ga. Bottacin?
Mi imamo še črno-belo televizijo,
ker je boljša za oči. Za vid.
Pravijo, da je barvna televizija nevarna za oči.
Obiskovati moraš spodobne prijatelje, sinove gospodov.
In v glasbeno šolo se vpiši. Ne?
Ja.
Zapoj očetu pesem. Tisto o vojakih.
"Poveljnik naš...
ranjen je in umira..."
Bravo. Si ga slišal?
Ne. -Zakaj ne?
V glasbeno šolo hodi tudi hči maršala Lomanta.
No, saj, glasbena šola je za punce. Nočem, da moj sin hodi tja.
Začelo se bo s petjem, na koncu pa se bo šminkal.
Ne predstavljaš si, kaj vse vidim te dni.
Bravo. Tako se uniči talente.
Ne zanimajo me talenti. Reči hočem...
Bosta že nehala? Nismo na vasi.
Vseeno imaš prav. Popoldan se mora kako zaposliti.
S kakšnim zdravim, poštenim športom.
Tenis!
Ragbi.
Kolega pravi, da župnik zbira ekipo.
Jutri se bom pogovoril z njim. Si zadovoljen?
Je zadovoljen.
Nisem znal igrati ragbija, a mi je bil ljubši od petja.
Čeprav nisem razumel, zakaj naj bi imel v mestu
vse dni takšne ali drugačne dejavnosti.
Moja sta bila kar naprej na koncu z živci.
Ragbi ni samo šport,
to ni samo igra. Je življenjska filozofija.
Pogum, predanost, požrtvovalnost.
Osnovna pravila za človeškost.
In brez pritoževanja.
In ne glejte v tla.
Samo dečki ste, ampak zaboga...
Iz vas bom naredil bojevnike, viteze ovalne žoge. Jasno?
Don Marcello sploh ni bil slab.
A ni bil podoben pravim duhovnikom. Prej indijanskemu poglavarju,
križancu med Tigrom Jackom in Norim konjem.
Naš trener je bil, predsednik, maser, duhovni vodja.
Govorilo se je, da se je igre učil med bolivijskimi Indijanci.
Ta je presno lahek. Kaj bom s tabo?
Govorilo se je tudi, da naj bi v Boliviji pustil ženo in otroka,
kar pa ni bila preverjena informacija.
Dobro. Bravo, dajmo.
Don Marcello je več kot en mesec iskal primerno vlogo zame.
To je bil dolg in naporen mesec,
po katerem je oče Marcello vendarle ugotovil, kaj je moje poslanstvo.
Ko primeš žogo, rahlo pokrči kolena. Takole.
V tem mesecu sem odkril tudi, kaj je lepega v mestu.
To se je zgodilo nekega decembrskega popoldneva.
Poglej.
Obleci se. Presenečenje imam zate.
Kakšno presenečenje?
Vstopnici za kino. Odprt je.
Daj, zmigaj se.
- Končali smo. - Hvala, stari.
Rešil si me.
- Kar se tiče plačila... - Ne obremenjuj se.
- Zdaj boš zaslužil na kupe. - Upajmo.
G. Bastiano, bravo. Kino je spet odprt.
Moj bog, ne...
Nekam mračno je tukaj.
Kje imam vstopnici?
"Tajničine pornografske želje"
Gospa Bottacin!
Ste videli? Nobenega ni več sram. Za zaslužek je dovoljeno vse.
Brusòn, bil si v stečaju in spet boš.
Že dva meseca ni plačal. Tega imam dovolj.
Pazi naj se, če pride v mojo mesnico. Jasno?
In kako je vpil. Sramota!
Povem ti, prebledel je od strahu.
- Lahko noč. - Lahko noč.
Če srečaš sina lastnika kina,
ga ne pozdravljaj. Pretvarjaj se, da ga ne poznaš.
Prosim. -Ne pretiravaj. Kaj ima s tem najin sin?
- Profesorji so pozorni na take stvari. - Ne govori neumnosti.
Tisti revež v kinodvorani bi propadel, če ne bi prilagodil programa.
Kaj je slabega v tem? Saj ti ni treba hoditi v kino.
Tiste packarije so nalepljene vsepovsod.
Sosedje se bodo zarotili proti njemu.
Žena maršala Lomanta pravi, da bi ga lahko tožili.
Ona že ve, kaj govori.
Krasen maršal. Še italijansko ne zna.
Ima pa barvno televizijo z 99 programi.
Mi pa črno-belo kot kakšni reveži.
Ne glej kar naprej, kaj imajo drugi. Nehaj.
Boš?
Ne. -Ne kadiš?
Tudi jaz sem samotar. 90 % učencev tule je kretenov.
Poslušaj... Tisti filmi v kinu tvojega očeta.
Pornografski? -Pornografski?
Ne veš, kaj to pomeni?
To so filmi, v katerih moški in ženske...
Razumeš?
Zato je izbruhnil cirkus.
Ne bruhanje mi gredo.
Oče ni imel denarja, pa je sprejel ponudbo.
Kaj pa naj bi naredil? Propadla bi. Ves denar sva porabila.
- Živijo, punce. - Giacomo.
Čedne so, kaj?
- Pa menda nisi toplovodar? - Toplovodar?
Tiberio, res ne veš nič.
Toplovodarji so tisti, ki tega ne počnejo z ženskami.
- Ne, nisem toplovodar. - Ja, pa si.
Boš poskusil? Lahko vprašam očeta Marcella.
Ne, ragbi me ne zanima. Anarhist sem.
Anarhist? Kaj to pomeni?
Moj brat pravi, da so anarhisti tisti, ki so radi sami.
- Prav, adijo. - Adijo.
Bottacin, zamujaš!
G. Giordani...
Pošta.
Smem?
Motim?
Vrata so bila priprta, pa sem...
Pošta.
Je z vami vse v redu?
Opravili ste svojo nalogo, lahko greste.
Pismo je priporočeno, podpisati se boste morali.
Gospod, kaj pa so naredili z vami, barabe?
V bolnišnico morate. Dovolite...
Vstanite. Umiti si morate obraz.
Pustite mi umreti. -Najprej si umijte obraz, potem lahko umrete.
Tako bo bolje. Greva.
Imate razkužilo, obliže?
Grozno, kaj so vam naredili.
Ko me zapustijo, ker žene kaj posumijo, so nesramni.
Kot da sem predmet, ne človek.
Da ne omenjam tistih, ki se jim prav gabim.
In ti?
Kako me vidiš?
Gospodična, kako vas vidim?
Na vasi smo imeli petelina, ki je kar naprej sedel na jajcih.
Nikakor ga ni bilo mogoče odvaditi tega.
Tudi to je narava.
- Kaj ste naredili z njim? - Zavili smo mu vrat.
Odpraviti se moram.
- Znaš igrati? - Ne.
Pavan, trojka.
Bottacin, tebi pa štiri. Niti v eni enačbi se nisi zmotil.
Čestitam.
Brusòn, ti si dobil cvek.
Potruditi se moraš. Čim prej želim govoriti s tvojim očetom.
Tokrat ne dovolim izgovorov.
Enačbe niso nič težkega.
Lahko skupaj piševa nalogo, pa ti bom pomagal.
Ne, ne ljubi se mi. Po glavi se mi pletejo druge stvari.
- Tiberio. -Ja? - Ti ne sanjariš o ženskah?
- O čem? - O ženskah, tepec.
Jaz kar naprej. Na nič drugega ne morem misliti. To me spravlja ob pamet.
Na druge stvari bi moral misliti. Slišal si profesorico.
Koga briga za tisto trapo?
- Jaz grem. - Kar teci pisat domačo nalogo.
Nič ti ne koristi taka pridnost.
Misliš, da si drugačen od vseh nas?
Peder.
Giacomo je imel prav. Nisem bil drugačen.
Prosim, Gospod, ne bi rad umrl.
Prosim, ne maram umreti.
Gertruda je morda ena od najlepših likov.
Dramatična je, poduhovljena, čutna.
Prava umetnina Manzonijeve umetnine.
Poslušajte, kako je pisec opisal najintimnejše vzgibe.
Neskončno bledi obrazi
so se klanjali s svojo krhko, graciozno obliko,
ki je izkazovala pomanjkanje hude izčrpanosti.
Ustnice, ki so...
Bottacin, je vse v redu?
Se slabo počutiš?
- Lahko vprašam, kaj ti je? - Nič mi ni.
Spet bereš "Texa Willerja".
Nekaj ti bom pokazal. Pridi.
Če kdo najde te revije, bova v godlji.
Bratu sem jih ukradel. Pred nekaj dnevi je prišel na dopust.
- Kaj je to? - Huda roba. Hitro jo skrij.
- Živijo, punce. - Živijo, Giacomo.
- In? Kaj je novega v gimnaziji? - Nič posebnega.
Je to tisti prijatelj, ki je priden učenec? -Ja, to je Tiberio.
Zakaj se smejejo? -Ne skrbi, punce se vedno smejejo. Potem ti pojasnim.
- To so Jenny, Daria, Monia in... - Me veseli, Marika.
Tisto je moj prijatelj. Naj vam ga predstavim. Adijo, se vidimo.
- Vse ženske so candre. Greva. - Naj ti vrnem revije.
Kar obdrži jih, poln kovček jih imam.
Marika je lepa, a me moti, ker ne zna izreči R. -Tista, ki se je predstavila?
- Nisem si je ogledal. - Si pa res bedast.
- Ne poznam je. - En pogled je dovolj.
Zbudi se, stari. Na svetu niso samo matematika, ragbi in Tex.
Kino Giacomovega očeta je posloval vse bolje,
nihče pa ni maral priznati, da zahaja tja.
Dober večer, fantje.
- Dober večer, profesor. - Gospod geodet? Ni tukaj gledališče?
Tudi jaz sem se zmotil.
Iz Benetk sem se pripeljal. Ampak če sva že tukaj...
Menda je film umetniško posnet.
In igralci so odlični.
- Se vidiva v petek na sestanku. - Seveda.
- Pozdravite soprogo. - Seveda, hvala.
Izvolite, gospod. Ne služim veliko, a pošteno.
Svete besede.
Sram naj ga bo.
- Dober dan. - Dober dan.
Izvoli, telečja rebrca iz Toskane.
Koliko sem dolžan? -Kje gori? Konec meseca bomo poračunali.
- Pozdravi očeta. - Nasvidenje. -Nasvidenje.
- Dober dan, gospa. - Živijo, Giacomo.
Poba nosi ves ta denar s sabo?
Bruson mastno služi z nedostojnimi filmi.
Porniči vabijo.
Izvoli, g. Bruson.
Hvala. -Prosim.
Ni se samo izkopal iz dolgov, nov in svetleč mercedes vozi.
Vidiš, kako je, če si pogumen in tvegaš?
- Prej ste ga hoteli zažgati na grmadi. - Ne vozi "autobianchija".
Saj res... Razbil sem vazo, ki stane celo premoženje,
zato ta mesec nadzirajmo stroške.
Seveda. Drugi služijo denar, mi pa naj se nadziramo.
Nadziramo se!
Kaj je pustil g. Brown doma?
Zakaj mora biti zavarovan?
Kaj je g. Brown naredil?
Kaj delajo...
Kaj počneš?
Nič. Vadim skok na žogo.
V sobi?
- Se učiš angleško? - Ja.
Nadaljuj, da te slišim.
Kdo bo dobil tobak in kaj bo naredil z njim?
Odlično, bravo.
Adijo, mišek. Vrnem se okrog pete.
- Adijo. - Adijo.
Zrl sem v ogledalo, kot da bi se hotel posloviti od nedolžnega Tiberia,
ki sem ga malo prej ubil.
Kot bi rekel poglavar Apačev iz "Texa Willerja"...
"Sovražnika je lahko ubiti,
samo veliki bojevniki pa zmorejo ubiti prijatelja."
Bottacin, imaš roke namazane z maslom?
Kaj takega. Še enkrat, dajmo.
Tri tekme zapored ste izgubili. Tri.
Kaj naj z vami?
Kje sta vaši strast in predanost?
Truditi se je treba. Odločni bodite, vztrajni.
Takole ne boste prilezli nikamor.
Dobro, poberite se.
Samo poglejte te oči. Kaj počnete? Jemljete mamila?
Saj vem, kaj vas muči.
Trikrat od petka ni tako hudo.
Trikrat dnevno, oče. Trikrat dnevno.
Jezus mili. Bi rad ostal pritlikav? Nič ne boš pustil za rast kosti.
Tridesetkratna na dan zmoli Oče naš, vse do petka.
- Odvezujem te greha. - Amen.
Za dve sekundi se nasmehni. Dobro.
Še malo bolj odpni bluzo.
Brusòn, si bedast? Raje crknem. Očetu te bom zatožila.
Pretiravaš. In preveč govoriš. Nadaljujva.
Skloni se.
- Zlomljena je. -In zdaj? - Kaj neki! Ne razumeš, kje sva?
Kaj praviš?
Poslušaj jih. Zvenijo, kot bi imeli astmo. -Sediva.
"Živijo, teta.
Danes imam rojstni dan. Si pozabila? Imaš kaj zame?"
In končno je nastopila ona...
"Čas je, da se naučiš kaj o ljubezni.
Spremenila je usodo filma in mojega življenja.
V trenutku je bila gola in smehljala se je. Meni.
Takoj sem razumel, da se to imenuje ljubezen.
- Kaj praviš? - Mati mila, kakšne oči...
Kakšne oči neki? Kakšne joške!
"Hvala, teta!"
Ime ji je bilo Milly D'Italia.
Ni imela veliko sreče kot porno igralka.
Kmalu je zapustila svet filma.
Verjemite, da sem vedel vse o njenem življenju.
Ne popuščajo, zato bomo s kolegi štrajkali.
Štrajkali? -Ne bomo delali, zavračali boo plačo...
Zavrnil boš plačo? Od česa bomo živeli? Bomo lačni?
Ne razumeš. Tisti zgoraj se kopajo v denarju.
Sindikat pravi, da bomo tako dobili povišico.
Sindikat? Mati božja. Primo, si postal komunist?
Zahtevamo samo tisto, kar nam pripada.
Vse boš uničil.
Kar lepo štrajkaj, ja.
Denarja ne bo dovolj do konca meseca. On pa bi igral revolucionarja.
Ne bo ga dovolj do konca meseca, ker je plača premajhna.
"S te strani. Gremo..."
- Kam greš? - Bom jaz uredil. -Nehaj, stoj.
- Zaboga, nehaj. - Dovolj.
Zaboga, nehaj.
Bil sem res zaljubljen v tisto prelepo dekle.
V njene lase, njeno telo, njen obraz.
V njen dah.
Počel sem vse mogoče, da bi izvedel čim več o njej.
Mislil sem na Milly in na nič drugega.
Raziskoval sem zagreto, brez prestanka, obsedeno.
Kaj je naredil spotoma? Kaj je naredil potem?
Kaj počnemo vsak dan?
Dovolj imam te Milly. Poslušaj me. Daj, ponavljajva.
Kaj je videl spotoma? Kaj počne vsak dan?
Nekega dne sem v časopisu našel naslov, na katerega sem ji lahko pisal.
"Očarljiva modrooka Milly,
iščem te, odkar sem te videl prvič. Sanjam te, ne zmorem več.
Si osmo svetovno čudo.
Kot noč me navzameš s sanjami.
Vselej si v mojih mislih."
Sploh ne ješ več.
Si bolan?
Povej mami, kaj ti je.
Ti pa ne goltaj kot volk in raje poskrbi za sina.
Jej, bumbar.
- Živijo. - Živijo.
Tole je zate.
"Dragi Tiberio Bottacin, hvala za čudovito pismo.
Tvoje besede so me prepričale, da si odločen in strasten.
Prav take imam rada,
Pošiljam ti poljubček in te opominjam na priloženo dopisnico,
s katero lahko s 15 % popusta naročiš moj koledar,
da bom tvoja vse leto.
Milly je zdaj vedela, da obstajam. Vse drugo ni bilo več pomembno.
Bottacin, dvojka.
Bottacin, polenil si se.
Bruson, raje sploh ne vprašam, od kod vse to znanje.
Odlična tema.
Bottacin, mi poveš, kaj ti je?
Povsem odsoten si. Zamenjati te bom moral.
Zaradi mene se lahko cmeriš, samo pokaži malo volje.
Hudirja. V nedeljo ne boš igral.
- Dobro jutro, otroci. - Dobro jutro.
Živijo, Tiberio.
Si napisal nalogo?
Nič zato, če je nisi.
Milly.
- Živijo, Tiberio. - Živijo...
- Marika. - Ja, saj se spomnim.
Boš v soboto prišel na počastitev zavetnika?
- Moram, s svojo ekipo. - Prihaja. Gremo, punce.
- Marika, pohiti. - Prijateljice me kličejo.
Grem.
Dobro poglej.
Hudiča, tam je še trdnjava.
Primo, pogrešaš vas?
Pričakoval sem, da bo tu vse drugače.
In je drugače.
Ampak vseeno je vse enako kot prej.
Mogoče nisem ustvarjen za življenje v mestu.
Neprilagojen sem. Kot ti.
Pa ne zameri.
Kot da bi bila to žalitev.
Poglej.
Ne, ne bo šlo tako zlahka.
- Težka igra. - Vem.
Daj, pridi.
- Na plesišču sem grozno okoren. - Saj je vseeno.
- Don Marcello, bomo začeli s tombolo? - Pusti, naj še plešejo.
Uživajo. Saj je še dovolj časa.
- Živijo. - Živijo.
In kako si? Si prišel s svojo ekipo?
Ja.
- Lepa zabava, ne? - Ja, tudi tombola bo.
- O čem razmišljaš? - Jaz? O ničemer.
Ne vem. Ne, raje ne. Ne smem.
Seveda smeš.
Rad bi nekaj naredil, ampak mogoče ne smem.
- Tiberio, seveda smeš. - Ampak prvič...
Pridi, skrijva se.
Tega nisem pričakovala. Mislila sem, da ti nisem všeč. -Ti?
Zakaj je to pomembno? Prvič bom naredil kaj takega. Upam, da bo šlo dobro.
- To upam tudi jaz. - Majčkeno se odmakni.
Hvala.
"Tisto nedeljo je prijateljica vztrajala in vztrajala.
Hotela je, da spoznam posebnega moškega."
- "Lepa si. - Hvala."
"Nisem vedela, kaj narediti. Strah me je bilo."
Vidiš, da je spet v filmu? Ne onesvesti se, domača naloga čaka.
Ne moti.
- "Sram me je bilo. - Primi palico.
Nikoli še nisem bila na takem kraju,
ampak ko sem opazovala vzburjeno Valentino, sem se vznemirila tudi sama.
- Mogoče ker je prepovedano..." - Hudiča, Tiberio.
"Nisem mogla odmakniti pogleda."
Vsi so tukaj.
Že leta jih nisem uporabil, zdaj pa lahko postavimo novo vrsto.
Saj res... Ključavnica na vratih na strehi je zlomljena.
- Zamenjal jo bom. -Zaradi varnosti. - Velja, ne skrbi.
Dobro.
Kakšne bedarije.
Nova ključavnica na vratih je zame pomenila
konec zmenkov z Milly.
Ne bova si več zrla v oči, ne bova se skupaj smejala...
Videti bi se moral. Za počit od smeha.
- Daj, no, nasmehni se. - Ne razumeš ljubezni.
Kaj bom zdaj? Milly bo samo še spomin.
Tudi jaz imam čustva, veš? Za koga pa se imaš?
Tudi jaz sem strasten, a ne bom estetist, ki umira od ljubezni.
- Jaz se spopadam s težavami. - Reče se estet. Estet.
Tudi prav, vsevednež.
- Kam greš? - Domov, učil se bom.
Ti pa rešuj svoje težave, ne potrebuješ pomoči estetista.
Že spet? Bumbar. Se vsi spravljajo nate?
- Obupen sem, ne? - Kako dolgo že jokaš?
Rekel sem ti, da ga pusti. Me kdaj poslušaš? Ne?
Nikoli me ne poslušaš.
Je zdaj bolje?
Zdaj si lep. Ali lepa? Kakor ti je ljubše.
Se ti mudi domov ali si lahko še nekaj časa tukaj?
Ne, naredil bom izjemo.
Dobro.
- Bottacin, ste zmagali? - Skoraj.
Si še jezen? Prisedi.
Nov motor? -Dobil sem ga za dobre ocene. -Četrtletje se še ni končalo.
Ni slabo za dve raztegnjene dvojki.
Lepo je vedeti, da je nekomu mar.
- Prej se ni menil zame. - Kdo?
- Moj oče, seveda. Bi vozil motor? - Ne, ne znam.
Menda ne misliš spet nanjo?
Ja, mislim.
Kako si lahko zaljubljen v osebo, ki je ne poznaš in je ne boš spoznal?
Saj nisem zaljubljen nalašč. Čustva vrejo iz mojega srca.
Ne moreš ljubiti nekoga, ki se ga ne moreš dotakniti. Obseden si.
- Kdo sem? - Izgovori besedo, ki ima črko R.
- Kaj počneš tukaj? - Z Giacomom sem prišel. In ti?
Moji imajo tukaj hišo.
Rada imam zimsko morje. Postane list, na katerega pišeš svoje skrivnosti.
Reciva, da je neka oseba zaljubljena,
ampak človek, ki ga ljubi, se tega ne zaveda.
Kaj naj bi po tvojem naredil zaljubljenec?
Če gre za pravo ljubezen, bo tisti drugi to kmalu opazil.
- Si zaljubljen? - Sem, ja.
- V punco iz šole? - Ne, ampak o tem ne morem govoriti.
In ti? Si zaljubljena?
Sem, ampak on me ne opazi.
Kot da bi bila nevidna.
Prej ali slej bo opazil, če ni bedast.
Če ni bedast, ja.
Kaj pa ti tukaj? Nama slediš?
Greva, Tiberio.
Adijo.
Greva.
Čakala te bom, Tiberio Bottacin. Čakala bom, dokler ne spregledaš.
"Plamen sna se svetlika.
Reci le, da to ni privid.
Reci, da si samo moja..."
Pa je. Zakaj bi klicali dragega serviserja?
- Poglejmo, kakšna je slika. - Vključi ga. -Takoj.
Zdaj pa kupi nov televizor, in sicer barvnega.
Ne nori. Sploh veš, koliko stanejo?
Pri vseh svojih nadurah si ga boš že lahko privoščil.
50, 60, 70, 80, 90, 100, 110, 120.
Račun.
- Lahko noč. - Lahko noč. -Hvala. Lahko noč.
Hvala vama. Lahko noč.
Živijo, oči. -Kaj pa ti tukaj? Ne vidiš, koliko je ura?
Kolikokrat sem ti že rekel, da ne hodi v kino? -Oprosti. -Domov se spravi.
Rad bi počakal, da končaš.
Prav. Prvič in zadnjič.
Da ne boš hodil sem?
10, 20, 30, 40, 50...
Vesel sem, da se spet učiš. Bravo.
Oči? -Poslušam.
Kaj bi o vsem tem rekla mama?
O čem? -Saj veš. O filmih, ki jih predvajaš.
- Misliš, da bi bila zadovoljna? - Kakšni pogovori so zdaj to?
Ne misli, da so ti filmi kaj drugačni od umetniških filmov.
Vedno gre samo za denar.
Zapomni si. Ljudje lahko obrekujejo,
ampak ko imaš denar, te spoštujejo.
Na, vzemi.
- Za gorivo. - Hvala, oči.
300, 400, 600...
Mati Božja, poznaš pravo ljubezen. Pomagaj mi.
Naredi kaj, da bom srečal Milly. Nič drugega ne prosim.
Daj mi znak.
Ta kriza je že mistična. Si zbolel?
Bedak.
Kaj je to? -Jaz rešujem težave. Vstopnici za disko v Jesolu.
Ugani, kdo bo tam gost v soboto.
Kako si ju dobil? -To je življenjska priložnost. Šla bova.
Hvala.
To je zate.
Si nor? -Denar, ki ti manjka za pot v Casablanco.
Dogovori se že za operacijo, s katero gnjaviš.
Primo...
Je že v redu. Zdaj pa igrajva.
Tako.
Živijo, oči.
Dragi, dober večer.
Je postrani? Daj.
- Kaj se dogaja? - Mama si je našla delo.
- Povleci navzgor. Tako. - Anna.
Večerja je kuhana. Boš jedel v dnevni sobi, da bova šivala?
Hvala.
Tako.
Marička.
Pomagaj mi s tem. Tako.
- Se bova pozneje pomenila? - Ja.
Počakaj malo.
Ja? -Klic iz tujine. Prevzamete stroške? -Prevzamem.
- Marcello. -Ljubica, živijo. Kako si? - Dobro. Utegneš govoriti?
- Ja. - Marcello, še vedno čakava.
- Ni nič novega? - Ne, še nič.
Vse bo v redu, boš videl.
Govoril sem s škofom, ampak te stvari gredo počasi.
Si videl risbico, ki sva ti jo poslala?
Ti je všeč? Z veseljem jo je narisal. Pogreša te.
Dobil sem jo, ja.
Dragi, prekiniti moram. Žal mi je.
- Ja. -Poljubčke ti pošiljam. - Tudi jaz tebi.
- In pridi čim prej. - Adijo.
Prihajava, Milly!
Vozi.
Glavo visoko, pogled odločen. V usta daj cigareto.
Miren bodi, uspelo nama bo.
Mali, ven se spravi.
In zdaj? Kaj je motorju?
Prekleto, bencina ni.
Milly je zvezda. Vsepovsod nastopa. Imel boš še priložnost.
Bom, ja.
Kam greš? Pridi sem, pomagaj mi.
Mogoče je imel Giacomo prav in sem bil samo obseden.
Že dve uri dela sklece. Zlat poba.
Saj ni pri zdravi pameti.
Vse sem počel, da ne bi mislil nanjo.
- Kako si? - Dober dan, vse je v redu.
Si prepričan? Imaš doma ali v šoli težave?
Vse je v redu. Rekli ste, naj dam več od sebe.
- Še pol ure, pa sem končal. - Prav, pol ure.
Oče, vaše mnenje me zanima. Če kar naprej mislimo na nekoga...
Lahko ta oseba občuti naše misli, čeprav je daleč?
Če bi ji rad sporočil, da jo ljubiš, gotovo.
Oddaljenost ne šteje, če je sporočilo močno. -Hvala, oče.
38, 39, 40, 41.
Povedala sem ji, da mi je nekdo všeč in...
Bomo videli, kaj bo.
Poskušal sem jo pozabiti, a ni šlo.
Bolj ko sem jo preganjal iz misli, bolj me je klicala k sebi.
Kaj se greste? Enkrat samkrat niste obdržali žoge.
Dovolj imam tega, da zaradi vas izgubljam.
Pomiri se, bumbar.
- Če ne boš tiho, te bom zmlel. - Ne prepirajte se.
Bottacin, kaj ti je?
Zadnje čase si kar naprej slabe volje. Pomiri se.
Tukaj smo zato, da nam je lepo. Ne da se tepemo.
- Si razumel? - Ja.
Pridi, prihajata.
- Kaj pa vidva tukaj? - Živijo.
Ta dva hodita v šolo za računovodje.
Midva greva na sprehod. Ne, dragi? -Ja. -Adijo.
Sta par? -Bedarija. Mali ima 13 let. Njen bratranec je.
Skupaj sva bila na inštrukcijah. Tip je zaostal.
"Pripoveduj mi o ljubezni, Mariù!
Ti si moje življenje."
Nocoj pojem v Saint Vincentu.
Prekrasen si. Prekrasna.
- Se ti res zdim lepa? - Seveda.
Igrajva.
Primo, si zaljubljen v svojo ženo?
Kar naprej postavljaš intelektualna vprašanja.
Se ne bi nikdar zaljubil v drugo žensko?
Ne. Zelo jo imam rad,
čeprav je naporna kot ti.
Zdaj pa igrajva.
Narobe si ju postavil.
Hudiča. Vedno se zmotim.
Čez en mesec odhajam. Termin za operacijo imam.
Že?
Igraj.
Etiketa...
- Živijo, oči. - Dragi.
Vstopi.
Počakaj malo.
Kar naprej. Sem noter.
Primo! Tiberio!
Pa jo imamo.
Pripeljali so jo.
Tiberio.
Primo.
Samo previdno. Ne uničite je.
Tako.
Hvala.
Staro pa odnesite, prosim.
Daj jima kaj.
Nasvidenje.
Kaj takega.
Vidiš?
Kazen bi še sprejel. Ampak zakaj morate kino zapreti?
Saj bo trajalo samo 30 dni. Hitro bo minilo. -Se šalite?
Kdo me je prijavil? Povejte mi. Kdo vas je klical?
Raje vprašaj, kdo me ni.
Že, ampak kaj ima računovodstvo z javnim redom?
Kakšen javni red neki.
Veš, kako je v provinci. Še posebej na severu.
Dovolj je bilo spektakla.
Sami ste hoteli, da je tako.
Najlepša hvala.
Kakšni hinavci.
Tiberio. -Giacomo.
Giacomo, kaj se dogaja? Zakaj te ni v šolo?
Ne bom hodil sem. Prasci hočejo, da plačava kazen,
pa še kino so zaprli.
Saj boste spet odprla in se postavila na noge.
- Tvoj oče se ne da. - Vem, odprla bova. -Vidiš?
- V Padovi. - Padovi?
- Tukaj naju ne marajo. - Pa saj je kino kar naprej poln.
Marajo naju, a bi imeli raje, da naju ne bi marali.
Odhajata? Žal mi je.
Ne žri se, stari. Lepo sva se zabavala, ne?
Se boš še vrnil?
Hvala.
Ne serji, toplovodar.
Saj res... Vrata na strehi sem pustil odprta.
Da si boš lahko ogledal filme, ko kino spet odprejo.
Giacomo.
Kralj.
- Šah mat, bravo. - Šah mat.
Zaključil sem s šah matom!
Si nalašč izgubil?
To ne bi bilo pošteno. Odličen si bil.
Evelina, si slišala? Odličen sem bil.
Ja, bil si. Odpraviti se bo treba.
Ti obdrži šah.
Hvala.
Ne pozabi... Črni kralj gre na belo polje. -In beli na črnega.
Zbogom, Primo.
Grem. Adijo, Evelina.
Adijo.
Si se zaljubila?
Ob njem sem se počutila čista.
Še nihče ni v meni zbudil takšnega občutka.
Kaj te muči?
Nič. Zakaj?
Čuden si.
- Anna, poslušaj... -Povej. - Te naučim igre? Ni najlažja.
Ne maram kartanja. Pojdi kartat v bar s prijatelji.
- Kaj je to? - Šahovnica.
- Kakšne igračke. - Figure so.
Pokazal ti bom, kako se pomikajo po plošči.
Ni lahko, se boš pa zabavala, ko se naučiš.
Igrati moraš strateško. Zapomni si.
Izberi.
Ti boš začela.
Kako se že imenuje ta poteza?
- Šah mat. - Šah mat.
Še ena partija?
"Zaprto zaradi zaplembe"
- Niso rekli, da naj vse ostane tukaj? - Spominek sem si vzel.
Dobro jutro. Kam pa jo mahaš?
Odhajava.
Kako to? Kaj pa kino? Kam odhajata?
Kino bova odprla drugje.
Ne sodi v to mesto.
Veš, kako razmišljajo ljudje tukaj.
Koliko hinavcev je spletkarilo proti meni,
čeprav so se imeli za svetnike.
Giacomo je komaj odšel, ko smo prejeli grozno novico.
Dedek Alcide je umrl, ker ga je v vinogradu zadela kap.
Lupo je umrl od žalosti.
Prvič sem izgubil nekoga, ki sem ga imel rad.
Kakšen lep dan. Očetu bi bil všeč.
Vse se je spremenilo. Ljudje, ki sem jih imel rad, so odhajali.
V življenju moraš kdaj premagati ovire, da lahko nadaljuješ pot.
Dajmo, fantje. Sezujte se in odložite superge na časopis.
Ko sem že mislil, da sem Milly pozabil,
se je vrnila v moje življenje.
Bottacin, intelektualca boš igral po prhi.
"Aretirana Milly D'Italia, zvezda porničev."
Zdelo se mi je, da bom umrl. Gledala me je.
Rotila me je, naj ji pomagam.
Mama, oče, grem lahko na duhovne meditacije v Forni di Zoldo?
Z očetom Marcellom bi šel. Samo dva dni bo trajalo.
Seveda, kako lepo.
- Hvala. Spat grem. Lahko noč. - Lahko noč.
Primo, tvoj sin je angel.
Samo da ne bo šel med duhovnike.
- Denar imej ves čas pri sebi. - Ja, pojdi. -Adijo, mišek.
- Adijo. - Pojdi že.
- Kam greš? - K Milly.
Kupite cigarete?
Cigarete.
Sto lir. Mi jih daste?
Cigarete? Ura? Dobra je.
Oprostite, rad bi šel na obisk.
H komu? Mami?
- K prijateljici. - Prijateljici?
Koliko let pa imaš? Mladoletniki ne smejo sem.
Pozabi, to ni kraj zate. Poberi se.
Domov pojdi, dajmo.
Naprej.
Primo. -Priporočeno pismo imam za vas. -Dobro.
Telefonsko podjetje.
- 300 tisoč lir. - Klici v tujino?
Res škoda, da Tiberio ni mogel na izlet v hribe.
Rekel mi je, da bo obiskal babico. Ta poba,
- pravi kristjan bo. - K babici je šel?
Na vasi je, kajne?
Dober kristjan?
Vsekakor.
Nalomil ga bom.
Znašla se je tam, korak proč od mene.
Lepa, kot sem si jo predstavljal.
Ena sama beseda, gesta, en nasmeh bi bili dovolj,
pa bi bil z Milly.
Vendar sem molčal. Nič nisem naredil.
Zadovoljil sem se z bežnimi pogledi,
s katerimi sem občudoval vedenje osebe, ki misli, da je nihče ne gleda
in se ne zaveda, da je življenjski smisel fanta, ki sedi ob njej.
Gospodična,
cigareti.
Hvala.
Kuhano je. Sedita za mizo.
Gotovo sta lačna.
Veš, da ni oče pojedel niti grižljaja, ko te ni bilo?
Moja možakarja.
Pretvarjate se, da ste močni, ampak... Pridita.
Za mizo.
Marco, hitro. Nisem opazil, da je že tako pozno. -Izvolite.
- Zelo zamujam? - Pol ure.
- Pol ure? - Ja.
Saj res, škof pošilja pismo.
Izvolite.
Je vse v redu, oče?
Ja.
Odpraviti se morava.
Ja, končno je napočil ta trenutek.
Kaj ima na nogah?
Vstanite.
- Partija? - Velja.
"Še ena novica.
Sinoči je v pariški operi nastopil Claude Jourdan iz Treviža."
Naj slišim.
"Pripoveduj mi o ljubezni, Mariù!
Si moje življenje.
In oči tvoje se bleščijo
kot dva plamena.
Reci, da to niso sanje.
Da si vsa samo moja.
Za srcem tvojim ne jočem..."
- Odličen je. Odlična. - Ja.
Fantje, to bo naša zadnja tekma.
Prihodnje leto boste imeli novega trenerja.
Ampak to ni pomembno,
ker bo vse, kar ste se naučili o ragbiju, večno.
Končni rezultat ni važen.
Pomembno je, da vsak od nas ve,
da je dal vse od sebe.
In to ne velja samo za šport. Velja tudi za življenje.
V prvi polovici smo izgubili. Ampak nič zato.
Vrnite se na igrišče in jih premikastite.
- Velja? - Ja. -Odločno naprej.
Gremo.
Gremo, fantje.
Vse dajte od sebe, da nam bo uspelo.
Naredite mi to uslugo.
Preusmerimo žogo, pa ne bodo vedeli, kaj se dogaja.
Primite se.
Gremo.
- Naša je, hitreje. -Nesi jo. - Odprimo se. -V obrambi? Si nor?
Če zmorejo Francozi, zmoremo tudi mi. -Zmešan si.
Nisem. Zmogli bomo.
Podaj.
Končno sem našel svojo vlogo.
To!
To, bravo!
To!
- Mali je odličen. - Vem, moj zaročenec je.
Tiberio, dajmo.
Naprej.
- Oprostite. - Bottacin.
Posloviti sem se hotel.
Lepo od tebe, Tiberio. Hvala.
- Lahko nekaj vprašam? - Seveda.
Zakaj tisti, ki jih imamo radi, vedno odidejo?
Veš, kako je...
Življenje je potovanje. Nekateri odhajajo, drugi se vračajo.
Res pomembni ljudje so vedno z nami.
Vi odhajate.
Odhajam, ker pomenim nekaj tudi drugim ljudem
in ti ljudje so pomembni zame.
Gotovo boš tudi ti pomemben za koga, ne?
Mogoče. Ko bi le vedel, kje je ta oseba.
Daj, no.
- Je to tvoja punca? - Ne, fotografijo sem našel na tleh.
- Kaj počneš tukaj? - Tebe sem iskala.
Zakaj?
Kaj počneš?
Tiberio, od nekdaj te ljubim,
ti pa me še pogledaš ne.
NI res. Tudi ti si všeč meni, ampak...
Rada bi se ljubila s tabo. Zelo zelo.
Zdaj? Kar tukaj?
- Ne, bumbar. - Kje pa?
Ne vem.
Jaz vem.
MOJE PUNČKE IZ PAPIRJA
MEDIATRANSLATIONS