Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Urmează un cantautor
al cărui album de debut s-a vândut în peste zece milioane de copii în lume.
Cineva care a vândut un milion de bilete la concert
și a trecut de la baruri, la cluburi, la arene
și la festivaluri ticsite în doar câțiva ani.
Și a făcut asta rămânând, cu îndârjire, autentic.
Întâmpinați-l pe scenă pe Lewis Capaldi!
Cred că niciodată n-am fost așa nesigur ca acum.
Succesul primului album m-a făcut să mă simt mai nesigur
și, oarecum, stânjenit de abilitățile mele.
Te gândești mult la asta?
Da, enorm. Mă gândesc la asta și acum.
Ești foarte anxios. Mi-e greu să te urmăresc.
E o chestie, așa.
- Dar nu e. - Ba da.
- Ce pot face? - Da.
Dar suferi din cauza asta.
Mă simt într-o cursă contracronometru
ca să-mi recapăt sănătatea mintală.
CU PATRU ANI MAI DEVREME
Ce zi e azi?
Joi, 26 decembrie, 2018.
Azi am devenit o celebritate.
Atât de faimos, încât acum am WC-ul meu privat.
Pe care-l las și altora.
Salutare, doamnelor!
Aici scrie: „Arată atât de beton!”
Așa o fi, amice. Mulțumesc.
Așa o fi.
De acum înainte, voi urca în ierarhia vedetelor.
Evident, voi începe mai de jos.
Sper să vă distrați. Mă bucur să fiu aici.
Încet, dar sigur, voi urca pe scara faimei…
- Nici nu știu cine e. - Sper că se uită.
Simt că te cunosc. Ți-am văzut fața peste tot.
…până în vârf…
Acum nu mai am unde să mă ascund.
Sunt vedetă, ce mai!
Numărul unu în America.
Fă-o!
Acum își face debutul în televiziune…
- Fantasticul… - …Lewis Capaldi!
Ce superstar!
Cluburi. Da, băieți.
Petreceri.
O să port cea mai sofisticată îmbrăcăminte.
Se potrivește mănușă.
Voi lua masa în cele mai elegante restaurante, în cele mai frumoase orașe.
Ce priveliște!
Și, într-un final, voi zăcea pe fundul unei gropi…
umbra celui care am fost.
Dar voi renaște.
Merită? Să te facă să te simți așa?
LEWIS CAPALDI: CUM MĂ SIMT ACUM
DUPĂ 15 MILIARDE DE VIZUALIZĂRI, CONCERTE CU BILETE EPUIZATE ÎN 36 DE ȚĂRI,
PANDEMIA GLOBALĂ ÎL CONSTRÂNGE PE LEWIS SĂ SE ÎNTOARCĂ ACASĂ…
PENTRU A ÎNCEPE SĂ SCRIE CEL DE-AL DOILEA ALBUM
WHITBURN - SCOȚIA, REGATUL UNIT
Nimic nu e mai departe de Premiile Grammy decât Whitburn.
Orașe mici, multe baruri.
Atât.
Mereu am crezut
despre mine că nu voi locui în orașul natal.
Dar, știi… Nu e așa rău.
Este opusul vieții excentrice de vedetă.
Viața obișnuită este un lucru atât de remarcabil! Știi ce zic?
Surprinde acea frumusețe
din viața de zi cu zi.
PEȘTE ȘI CARTOFI PRĂJIȚI
Îmi place că sunt scoțian.
Îmi plac discuțiile oamenilor.
- Tipic ție! - Noroc!
Îmi place mentalitatea realistă.
Ia te uită!
Toată lumea rămâne la nivelul:
„Hai să-ncercăm! Probabil o s-o dăm în bară,
dar o să ne distrăm.”
Știi ce zic?
Mi-am dat seama cât de mult îmi place locul în care m-am născut.
Mă simt acasă. Totul e așa cum a fost dintotdeauna.
E un sentiment plăcut.
Evident, mi-am ales cariera greșită, dacă voiam asta.
Nu prea sunt obișnuit cu anonimatul.
E o femeie la cabinetul de optică medicală.
E ciudat că ne vede de la distanța asta, deși e la oftalmolog.
N-ai nevoie să fii acolo.
Ești vindecată.
Ăsta e testul. Dacă te uiți pe geam
și îl vezi pe Lewis Capaldi, ochelarii funcționează.
Mulțumesc.
Uite! Vezi?
Salut!
CASĂ, DULCE CASĂ
Ăsta nu e The Osbournes.
Pentru Dumnezeu!
- Alo? - Cine e?
Eu sunt, Lewis Capaldi, urâtul afurisit.
- Ce se întâmplă? - Absolut nimic, Greg.
Bine. Am vrut să te anunț cum stăm cu campania US Airplay
la care ai lucrat așa mult.
„Before You Go” a ajuns acum și se menține pe locul întâi.
E cel mai lung traseu către numărul unu
din istoria clasamentului Billboard Airplay Chart.
Măi să fie!
Și din istoria clasamentului Mediabase Airplay Chart.
Mulțumesc mult, Greg.
Lewis, nu ne mai aduce piese lente și triste.
E prea greu.
O să măresc viteza la următorul album.
Pe curând! Mersi mult, amice.
- Bine, pa! - În regulă. Pa!
Ia uite! Ca să vezi!
O pandemie globală este în top trei al celor mai ciudate lucruri
care mi s-au întâmplat în ultimii trei ani.
Mulțumesc mult pentru tot ce ați făcut pentru mine
în ultima vreme.
Viața mea a fost incredibilă,
vă mulțumesc mult pentru tot ce ați făcut.
Uite ce lungă e coada!
Nu plecasem de acasă.
Prima oară, m-am dus în America
pentru că acolo ne-a purtat muzica mea.
În ultimii doi ani, oamenii s-au purtat foarte frumos cu mine.
Dar e doar o coincidență.
Alături e o petrecere.
Lewis!
Prin realizarea primului album, turneul,
înregistrarea lui…
Să nu-mi filmezi scula.
Cred că m-am apropiat cel mai mult posibil
de împlinirea visurilor.
Dar, de îndată ce primul album are succes,
se-ntreabă: „O poate face iar?”
POT CÂNTA CU TINE?
Deci, există acea tensiune mereu.
Poți fi la apogeu doar un an.
Ceasul ticăie.
Primul album ți-a luat o viață,
apoi ai doar un an sau șase luni să-l scrii pe al doilea.
Sunt acasă la ai mei.
Aici am compus cea mai mare parte din al doilea album.
Nu așa m-am așteptat să-l fac.
Înregistrăm puțin, totul e-n regulă,
apoi zic: „Da, nu merge prea bine.”
„Mă duc să mi-o frec.”
Știi? E ca și cum…
Pare ceva foarte…
E un lucru mult mai simplu.
Poate nu mi-o frec, locuiesc cu ai mei.
E o situație periculoasă pentru masturbare.
ȚINE-ȚI ZIUA LIBERĂ - DATA: 05.07.2022
LOC: RODOS, GRECIA
Golește mașina de spălat vase.
- Am golit-o ieri. - Știu.
- Dar nu te-ai oferit. - Ba da, m-am oferit.
Am făcut-o singur.
Pune asta!
Totul pare foarte ciudat.
De parcă urmărești un film sau ceva.
Este extrem de ciudat.
Încă umblă în chiloți și…
CAROL - MAMA
Apare și zice: „N-am chiloți curați, îmi aduci?”
- Se întâmplă des. - Haide!
Toți mâncăm de aici
și tu-ți bagi furculița murdară.
Uneori, crezi că e matur, alteori, te gândești:
„Mai ai mult până te maturizezi.”
Cum îți suni mama
să vină să te ia după aventura de o noapte?
Nu trebuie să povestești despre asta.
Mă bucur că ai pomenit asta.
Micuțul Luigi are o inimă de aur.
E așa cum îl vezi, un băiat de treabă.
Nu-și dă aere.
De ce te prefaci că gătești?
- Fac asta mereu. - E adevărat, mamă?
- Normal! - Nu.
Nu vreau ca asta să-l schimbe. Cred că ar fi ceva foarte rău.
N-ar merita
dacă ar deveni altcineva față de cine e acum.
Frank e puțin trist, nu-i așa?
- Nu-mi vine să cred că-l iei. - Mama vrea.
- Ba nu. - Ba da.
- „Scoate licheaua aia din casă.” - La mine se referă.
Nu, ție îți zice „cretin”.
Deci, pe mine mă moștenești?
Un amic muzician mi-a zis că faima nu te schimbă pe tine,
ci pe toți cei din jurul tău.
Tata vorbește mereu despre mine la telefon.
Zice: „Fiul meu are mulți followeri pe Instagram.”
„Știi cine sunt?”
Folosesc asta ca superputere, să obțin ce vreau.
- Menționezi des asta. - Dar nu la fel ca înainte.
M-am mai potolit.
Încep să mă obișnuiesc.
Nu se pricepe.
Puțin… Și nu cumva
a primit o reducere la jacuzzi?
Nu, aș fi primit o reducere dacă ai fi stat și tu alături.
Aș fi primit nu doar o reducere, ci și saună, gratis.
Dar ai sta alături?
Iar jacuzzi-ul se cheamă chiar „Lewis”.
Poftim, deci…
Tot ce vreau de la tine este să-ți pui fundul lângă un jacuzzi.
Nu, n-ai face-o.
Știi deja.
Și tunsoarea asta, chică.
A revenit la modă.
E beton!
Clar!
- E super-beton! - Doamne!
Astea sunt de când erai mic, uite!
Nu le văd.
M-am născut în Spitalul Rottenrow, Glasgow,
pe 7 octombrie 1996.
Anul ăsta se împlinesc 25 de ani.
Din ce am auzit, o treabă ușoară.
Am ieșit direct afară.
Mi-a zis mama.
Mai făcuse trei copii înainte.
Da! Tata trebuia să facă vasectomie.
Tăietura.
Pentru cine nu știe,
vasectomia este tăierea canalelor.
Mai poți ejacula?
Mama a zis: „Nu mai e nevoie, sunt însărcinată.”
Eu.
Un CD player nou!
ANTHONY - FRATE
Trei era cam ciudat.
DANIELLE - SORA
WARREN - FRATE
Și a apărut Lewis.
Da. A completat familia.
LEWIS - 5 ANI
Doamne!
- Ce-i aia, Lewis? - Ce este?
- Ai primit o chitară nouă! - Fratele mai mare, Warren.
O să zguduim lumea!
El a fost cel care m-a făcut să mă apuc de muzică.
Dacă el voia să cânte la chitară, voiam și eu.
O poți folosi cu noul acordor.
Lewis se ducea mereu în camera lui,
exersa ore întregi și apoi cobora.
Abia așteptam. Intra în bucătărie și zicea: „Am învățat asta.”
LEWIS - 11 ANI
Trebuia să călcăm pe vârfuri când cânta.
Ne auzim, probabil, în fundal,
cum dăm peste el tot timpul.
Mă numesc Lewis Capaldi.
Când ești mic, părinții sunt primul tău public.
Am multe amintiri dragi,
când le cântam piese atunci când eram doar cu chitara.
Acum, evident, când termin câte o piesă,
le-o trimit pe WhatsApp sau…
Da, încă fac asta chiar și acum.
Salut! Ascultați The Gap Unplugged.
- Lewis, ce mai faci? - Bine.
Cel mai tânăr cântăreț de la The Gap.
- Câți ani ai? - 12.
De cât timp cânți la chitară?
De la nouă ani.
Când crezi că vei fi gata să dai concerte prin Scoția?
Oricând.
Nu sunt prea cunoscut.
Eu eram doar șoferul, mă bucuram să-l însoțesc pe drum.
Tata mă ducea la tot felul de concerte.
Mă ducea la Glasgow, Edinburgh.
Bătea pe la uși.
„Fiul meu e cântăreț.” Lumea zicea: „Măi să fie!”
Cred că avea 12 sau 13. Am mințit în legătură cu vârsta.
Săptămâna viitoare, cântăm la The Garage Attic, la Glasgow.
Apăream, pur și simplu. Efectiv, cel de acolo făcea…
Două boxe pe niște suporturi mari.
O consolă micuță.
Se auzea ca naiba.
Ziceam: „Salut, sunt Lewis Capaldi.”
Așa mă auzeam prin boxa aia.
„Sunt Lewis Capaldi și piesa este…”
LEWIS - 18 ANI
În local toți vorbeau între ei.
Nimeni nu te asculta. Nimeni nu se întorcea să te vadă.
Poate doar doi oameni.
Am făcut asta ani la rândul.
Cântam în baruri de rahat, unde nimeni nu dădea doi bani.
Acum e șapte și zece minute seara, aici, în Scoția.
O să fac o sesiune, o să fie minunat.
Ca să compun, practic, stau aici, la un pian…
La un pian. Apoi explorez niște idei,
le pun pe iPad, aici.
Apoi le pun pe toate laolaltă și trec prin ele.
La o sesiune, le aleg pe cele pe care le scot.
Dacă vă uitați, le numesc „mișto”,
fiindcă, evident, așa e muzica mea.
Știți, în documentare, când cineva zice:
„Am o piesă”, și cântă o versiune disonantă a ei,
apoi arată ce se întâmplă peste un an.
Zic: „Sper să aibă succes.”
Apoi, în documentare, când arată ce se întâmplă mai încolo
și publicul o ia razna,
cântă toți piesa, devine hit.
Aș vrea să fie așa.
Dacă o piesă devine hit,
o să arătăm din viitor, peste trei, doi, unu…
Încă suntem aici.
Încă nu s-a întâmplat asta. Mersi.
Mă bucur că te-ai întors la chitară.
- Bun-venit acasă! - Mersi, frate.
- Mereu mă-ntorc. - Mă bucur.
Jur, da.
Al doilea disc pe locul unu în America?
- Da. - Da, e grozav.
Despre tine, ești pe bune acum.
- Ai vreo idee sau ceva? - Am câteva, da.
Asta era…
- Asta. - Nu înțeleg toate cuvintele.
Da, adică e doar, da… Tânguială.
Îmi place genul ăsta de vers, de genul…
Nu pot explica nici pe departe
Durerea asta mult prea cunoscută
- E bine, un început interesant. - Da.
Vine și pleacă
Și mă lasă singur, până la urmă
Și mai aveam un fragment aici.
Îmi place „Durerea asta mult prea cunoscută”. Mișto.
- Curge frumos. - Da.
Fiindcă e doar bătaia inimii mele
Tot drumul Până la sfârșitul începutului meu
Dacă aștepți până la sfârșit Dacă-mi spui, spune-mi
Spune-mi că mă părăsești iar
- E bine? Da. - Da.
Da, e mișto.
…mai mult de dat
Da.
Nu mai am nimic de pierdut
La naiba!
Pentru că, dacă fac totul doar ca să…
Dacă versurile unei piese mă fac să simt ceva,
probabil că e o pistă bună de urmat,
indiferent dacă e o piesă veselă, tristă sau cum o fi.
Dacă trezește o emoție care stârnește ceva în mine,
pe asta merg.
Nu am nimic mai mult de oferit
M-am scufundat odată cu nava
Nu cred că pot trece peste
Mișto.
Fir-ar al naibii! E greu de cântat în gamă.
Nu eram poet. Nu țineam jurnal.
Nici acum nu țin jurnal. Nu citesc.
Nu e-n regulă să nu citești, mi-aș dori,
dar nu mă pot concentra destul.
Mă pot concentra să cânt piese pe scenă.
Nimic nu e mai bun decât isteria aia, știi ce zic?
Prin
Ce?
Du-te naibii!
Am început să compun doar ca să pot cânta live.
De pe ultimul album,
prima piesă lansată a fost „Bruises”.
Nu credeam că e prea bună.
King Tut's, în ianuarie, 2017.
A trebuit să interpretez câteva piese noi,
iar „Bruises” era printre ele.
Și apoi a cam devenit virală.
Îi vedeai zâmbetul pe față atunci când cânta și publicul.
Am știut că asta o să facă tot restul vieții lui.
Deci ați mai auzit-o.
A preluat-o Spotify, a pus-o numărul unu pe New Music Friday în America
și da, a luat avânt.
Uite playlistul Radio 1 de săptămâna viitoare.
Ăsta e chiar numele meu aici.
Paddy!
Măiculiță!
Asta e camera mea. Ador marele oraș.
„Complet hipnotizat.”
„Ce voce bună și ce băiat chipeș!”
Da, la naiba!
„Trăsături distinctive.” Poate ochii…
Sunt bucălat.
TRĂSĂTURI DISTINCTIVE
Când te întâlnesc oamenii,
vorbesc mai mult de muzica ta sau de contul Instagram?
Oamenii mă abordează pe stradă și spun:
„Îmi place Instagramul tău”, iar eu zic: „Sunt și cântăreț.”
VEDETE POP ÎN DEVENIRE ÎNCĂ DRĂGUȚ - SPOTIFY
Nu prea am știut în ce mă bag
postând acele filmulețe.
Ăsta sunt eu făcând caca.
Am ieșit aseară, ca să dansez și chestii.
Lumea a început să-și scoată telefoanele.
De ce sunt toți așa interesați de ce facem?
Apoi mi-am amintit. Din cauză că sunt faimos.
Haide!
Prietenii cu care ies acum sunt aceiași din școală.
Michael este gropar.
Conor e constructor de acoperișuri devenit DJ,
iar Niall învață să fie ofițer de recrutare.
Dec Duff lucrează cu chestii de sudură, ceva inginerie.
Nu știu ce face un inginer, de-asta am zis „sudură”.
Aiden Halliday cântă la pian pentru mine și este director muzical.
Aidan Beattie cântă la bas în trupa mea.
Deci, doi dintre ei sunt atașați de căruța mea.
Îmi arăți ceasul?
Când vine vorba despre a fi bine ancorat,
vrei să fii cu picioarele pe pământ
când nu știi unde e pământul în mare parte din timp.
Dar relațiile cu prietenii sunt lucrul principal.
Ele te asigură că nu ești o lichea.
Am observat că ți-ai dat seama că poți plăti pe cineva pentru orice.
Asta nu e rău.
Bea gratis.
Da, beau gratuit. Și sar peste coadă.
- Asta înseamnă. - Grozav, fără stat la coadă.
Joe, tu vrei să întrebi, de fapt:
„Niall s-a schimbat de când eu am devenit faimos?”
Iar răspunsul este un mare și gras „da”.
- Mersi, amice. Baftă! - Mersi.
Ne-am pilit la cină și încercăm să compunem,
- …asta facem? - Da.
- Aia e Lager?
Uneori cidru.
„Finchy, Lager…”
„Băuturi diferite pentru nevoi diferite.”
Nu-ți place să-ți iasă din prima?
- Super! - Uite!
Sunt profesionist, deci probabil că-mi iese din prima.
Cum zici tu.
TOM MANN - COMPOZITOR
- Fă-o vers cu vers. - Hai, atunci!
Să-i dăm drumul!
Știi ce zic?
Unu, doi, trei!
Ce încet e!
- Să-i dăm bătaie! - Puțin rock-and-roll, asta e regula mea.
Alo?
- Ce mai faci? - Bine. Tu?
Destul de bine.
Mă gândesc la termene.
VOCE RYAN WALTER - MANAGER
Realist vorbind, vrem
să lansăm o piesă la începutul anului viitor.
Categoric.
Cam pe când te gândești să compui ceva propriu-zis?
- Știi? - Da, să facem mai mult…
Să facem oare chestia nebunească la Londra?
Efectiv, oricând vreți. Adică…
Vezi pe cineva cu pizza mea?
- Am reușit. - Hai, se închide!
- Da! - Da!
Dacă vrei pizza, tot ce trebuie să faci, iar asta e esențial,
e să fii faimos.
Ușor.
LONDRA
Mă simt ca-n Viața în Eastend.
E ciudat că nu simți.
Ce vrei să faci azi?
Întrebare de un milion de dolari.
Și de băiat trist.
Ai 120 de piese triste dintre care să alegi.
- Da. - 121.
Asta e.
Plâng în fiecare noapte?
E cam deprimant să înceapă refrenul cu:
„Plâng în fiecare noapte?”
- Ești bine? Sigur? Da. - Ai ascultat primul album?
Sunt încântat să mă las condus de voi.
Frumusețea e că, la primul, ești lăsat singur.
Da. Uneori, era foarte enervant
pentru că era ca și cum nu știam cum se face un album.
Dar se pare că poți să scrii piese care-ți plac și să-l lansezi.
Hei, Lewis, ce-o să cânți?
Nu știu
Mă simt puțin amețit.
Îmi pare rău că nu te simți bine.
N-am încredere în abilitățile mele de compozitor.
Și cred că am și mai puțină odată cu succesul pe care l-am avut.
„Someone You Loved” a avut un succes uriaș.
Dacă vrei să știi ce e un moment decisiv, ăsta e.
Lucrurile au luat-o razna.
Șase săptămâni în top.
A fost vizualizată de peste un miliard de ori.
- Hitul „Someone You Loved”. - „Someone You Loved.”
- Lewis… - Prietenul meu, Lewis Capaldi.
Iubitul Americii!
Premiul pentru Piesa Anului se acordă lui…
Lewis Capaldi!
PREMIILE BRIT - 2020
PIESA ANULUI
Bună seara.
Bună seara!
Mă cheamă Lewis.
Mulțumesc foarte mult pentru ăsta.
Contrar opiniei generale,
multă lume crede că piesa e despre fosta mea iubită,
pe care acum o puteți vedea zilnic la Love Island, dar…
Dar, de fapt, este despre bunica mea,
care, din păcate, s-a stins acum câțiva ani.
Și sper foarte tare că ITV n-o va contacta
să apară la o emisiune de întâlniri amoroase.
Dar da, mulțumesc foarte mult.
A fost cel mai bun an din viața mea.
Mulțumesc vouă tuturor, casei de discuri.
Mulțumesc părinților că au făcut dragoste
și da, mulțumesc bunicii mele pentru că…
a murit? Scuze.
Ne vedem mai târziu. Pa! Mersi mult. Mersi.
Mare chef cu vedete diseară la Premiile BRIT.
O să fie beton.
Evident, am simțit că trebuie să fiu cheltuitor
și să-mi cumpăr teniși noi.
Am câștigat niște premii la ultimul, a fost drăguț.
Am interpretat data trecută, iar, de data asta, sunt doar…
Sunt acolo, literalmente.
E destul de trist.
Mă întreb ce-o să cânte Elton John azi.
Mi-a trimis un e-mail destul de drăguț. Ți-am zis?
Eram la o bere cu Ed Sheeran.
Îi spuneam despre situația mea cu sindromul impostorului.
Elton mi-a trimis un e-mail: „Dragă Lewis,
vorbeam cu Ed ieri și am adus vorba despre tine.”
„A zis că te simți ca un impostor.”
„Aiureli!” Asta e cu majuscule.
„Ești super-autentic.”
„Albumul încă e un succes în toată lumea.”
„Și e primul tău album!” Și asta e cu majuscule.
„Compui piese frumoase ce rezonează cu milioane.”
„Cânți grozav live, ești minunat.”
„Ești și foarte amuzant și original. Sincer îți zic.”
„Termină odată, altfel vin la Suffolk
și scot homosexualul latent din tine.”
„Cu dragoste, Elton.”
E plăcut să auzi chestiile astea,
dar, evident, încă mă simt puțin ca un impostor.
Nu cred că va dispărea vreodată
chestia cu „N-ar trebui să fiu aici”.
Merg azi acolo: „Ce naiba caut aici?”
Cu siguranță.
Poți avea sindromul impostorului la orice nivel.
Îți influențează toate deciziile și tot ce faci.
Mereu mi s-a părut bizar
că oamenii vin să mă vadă și să mă asculte live.
Îmi place faptul că oamenilor le pasă și îmi ascultă muzica.
Pur și simplu, nu înțeleg de ce vin oamenii,
dar sunt recunoscător pe veci și…
Nu le pot mulțumi îndeajuns, dar nu…
Vă iubesc, dar nu vă voi înțelege niciodată.
Asta încerc să zic celor de acasă.
Pur și simplu, nu înțeleg.
Da, nu înțeleg. Nu știu.
GLASGOW - SCOȚIA
Pierd mare parte din timp
Simt că rămân Și mai în urmă
Știu că mă pricep să par
Să par
Ce? Ca și cum îți merge mai bine decât în realitate?
Dacă nu m-am distrat mereu
Mereu rămân Și mai în urmă
Știu că mă pricep să par
Că totul merge și nimic nu e bine
Sunt doar un…
Sunt doar un actor.
Sunt doar un actor. Sunt doar…
E mișto.
NICK ATKINSON - COMPOZITOR
- „Sunt un prefăcut.” - E mișto. Da. Îmi place.
Ascund cine sunt, cu adevărat, ca să vezi partea mai puternică din mine.
PHIL PLESTED - COMPOZITOR
- Tu îți imaginezi cine sunt. - Da.
Sunt prefăcutul, ce pot să-ți zic?
Făcut să amăgesc
Spune-mi doar cine vrei să fiu
- E mișto. „Făcut să amăgesc”. - Da.
Ăsta e un vers Capaldi.
Haide! Trebuie să fie.
Colegii mei, dintr-un oraș destul de mic…
Cunosc mulți care sunt căsătoriți, care erau în același an cu mine la școală
și care au copii acum.
Îmi amintesc că mi-am fixat vârsta de 25 de ani
la care să am cariera stabilită.
- „La 25 de ani, știu ce fac.” - Eu nu m-am gândit.
Speri că, până atunci, te lămurești.
Dar nu e așa simplu.
- Încă nu te-ai lămurit. - Obiectivul se schimbă întruna.
Nu te bucuri de nimic, îți zici: „La naiba, următorul lucru…”
Chestia e că mereu privești înainte
și nu te uiți la ceea ce ai făcut.
E nasoală.
- Da. - Asta e. Atât?
Mai e una, dar e nasoală.
N-aș zice că e dintre cele mai bune.
Nu.
Consider că ceea ce ai compus înainte
avea versuri mai bune decât asta.
Evident, părerea mea de profesionist.
- Îmi place cea… - Apropo…
Ai deschis cutia Pandorei.
Spui că nu… Nu prea…
Niciodată nu… Nu au avut simț muzical.
Ce-ai zis?
- Nu zic că am simț muzical. - Nu, dar…
- Pari iritat. - Nu, nu sunt iritat deloc.
Mai demult, îmi cereai părerea.
- Și ți-o dădeam. - Dar… Nu.
Nu-ți trebuie simț muzical ca să-ți placă o piesă.
Nu zic că-ți trebuie. Devii prea defensivă.
E amuzant că, la început, când le cântam piesele:
„Asta e bună. Asta, nu.”
Iar acum zic: „Aș schimba versurile alea.”
Ce știu eu? Ce naiba știu eu?
Într-adevăr.
Dar muzica îl reflectă pe Lewis cel adevărat?
- Bună întrebare, mamă! - Nu?
Presupun că nu vei ști niciodată.
APEL CU CASA DE DISCURI
- Salut! - Lewis, cum mai stai cu compusul?
Cu cine lucrezi?
Mă apropii de etapa în care trebuie să începi să diversifici
și să implici mai multă lume.
Da, cred că… Da, merge cam încet.
N-o să mințim. Merge încet.
Vedem cum ne mișcăm.
Ascultă. Dacă e nasol, e treaba voastră să obțineți succesul.
Vreo veste despre concerte?
Când o să dai vreunul?
Toată lumea e foarte pesimistă.
Compui și simți că n-are rost.
„Pentru ce mai compun,
dacă nu știm când putem da concerte?”
Așa simt acum,
dar sper să înceapă să se redeschidă totul.
- Te pup! - Pe curând!
Pa!
Au crezut că o să audă ceva muzică.
Fir-ar al naibii!
Haide!
Astea mă fac să-mi doresc să găsesc o trambulină undeva
și să-mi trântesc prietenii.
Din vremurile bune.
Îmi țin prezervativele
exact lângă cartonașele de schimb cu wrestling WWE.
Părinții mei se mută, așa că-mi mut toate boarfele din casă.
Au locuit aici timp de 15 ani, deci e destul de greu.
VESTEA CEA BUNĂ - BIBLIA
La naiba!
Nu mai locuiesc aici, cui îi pasă?
Obișnuiam să mă îmbăt mereu aici cu prietenii.
Și nu erau panouri sau altceva pe pereți
când veneam și încercam să compun piese și chestii.
Da, e ciudat ca, după câțiva ani,
să ai pereții plini cu panouri.
Piesa „Someone You Loved” am început s-o scriu…
aici.
Aici am scris-o.
Deci, da. O cameră plină de amintiri.
Încă mă gândesc, uneori,
la perioada când eram la școală
și nu știam că așa urma să fie.
Direcția în care o va lua viața ta,
e o nebunie…
O nebunie.
Ăsta e primul obținut.
Mi l-a dat managerul meu pentru primul EP.
Sigur este echivalentul a 1,5 milioane de copii vândute
și sigur a inventat el asta.
Sentimentul ăsta că îmbătrânesc, că sunt adult…
E o porcărie.
Și să nu ai casa în care ai copilărit, în care ai crescut și ai petrecut…
Și asta e ciudat.
Nu știu de ce, dar, când mă gândesc la asta,
mă simt foarte aiurea.
Mi se pune un nod în stomac.
Să nu mai fiu aici…
Parcă ar fi unul dintre ultimele
lucruri din viața mea de dinainte, care nu mai există.
E ca o plasă de siguranță.
Și, când asta nu mai există, mă simt puțin ciudat.
E foarte concret.
Casa asta aparține altcuiva acum.
Mișto.
Gata.
Va veni altcineva să scape de astea, evident.
O să plătesc pe cineva.
Mișto.
GLASGOW - SCOȚIA
„Doamne, e atât de normal! Își pune…”
„Uită-te la el! Își pune singur hainele la loc.”
În mod normal, nu verific dacă miros.
Ai un cadru foarte prețios.
Cred că sunt curați.
Am fost plecat să fac altceva
și, la nivel personal, probabil că sunt la același nivel
ca acum trei ani,
fiindcă nu m-am maturizat deloc în ultimii trei ani.
Pune astea aici!
Mă mut cu amicul meu, Niall.
N-am mai locuit cu altcineva.
Jumătate din trofeu a căzut.
Iar restul amicilor
conviețuiesc fericiți cu iubitele lor.
Eu nu, așa că
aveam nevoie de cineva care să mă potolească puțin.
Devine din ce în ce mai greu să rămâi legat
de casă.
Ai văzut lista cu piesele scrise?
Nu.
Ai scris 54 de piese.
- Credeam că sunt mai multe. - Piese întregi, adică.
AIDEN HALLIDAY - CLAPE, DIRECTOR MUZICAL
Ce părere avem?
Este o piesă de succes așa cum este, nu-i așa?
Ce întrebare, Ryan!
Nu știu, dar astea sunt întrebările… La asta trebuie să răspundem.
Nu pare ceva la fel de atrăgător pentru lume ca „Someone You Loved”.
Da. Vrei să asculți „How This Ends”?
Să-i dăm drumul!
Da, îmi place.
Refrenul va fi incredibil.
Eu n-o aud ca pe un single.
- Piesa e bună! - Chiar e foarte bună.
- Și foarte emoționantă. - Așa e.
- Și va face lumea să plângă. - Da.
Ăsta e și scopul.
- Desigur. - Ce altceva mai e?
Ascultă „Haven't You Ever Been In Love Before?”
Să-i dăm drumul!
Și a zis asta
N-ai mai fost îndrăgostit?
Deci, ce părere avem despre asta?
N-ai mai fost îndrăgostit?
Poate că e… Seamănă cu
Începusem să mă obișnuiesc Să fiu cineva iubit
Și ce dacă?
Asta și ziceam. Doar ca să mă asigur. Deci e de bine?
- E de bine. - Da. Mișto.
Nu vreau să desconsider oamenii, dar le place să sune la fel.
Tu ce zici, Aiden?
Lumea vrea ceva palpitant.
Oare?
Vor același lucru, dar mai bun, sau la fel?
Dacă piesa e grozavă, mai contează?
Poate că nu.
Tocmai de-asta suntem…
- Afurisiți. E belea. - Da.
- O pacoste. - Am mizat totul.
Știu că și tu, dar, dacă o dau în bară…
O zici de parcă n-ar apărea numele meu.
Despre miza asta vorbești!
Cu siguranță, e o situație „totul sau nimic”,
deci asta o face cu atât mai… Dacă o dau în bară…
Evident, o să continui cu concertele și chestii.
Zice: „Am mizat totul”,
de parcă n-aș fi aici.
De parcă nu m-ar chema Lewis Capaldi, cu numele peste tot.
Avem o piesă de succes?
Nu știu.
Sunt bune ca „Someone You Loved” și „Before You Go”?
Are vreun rost să lansezi o piesă mai slabă?
Așa, nu mai lansezi nicio piesă.
Normal că presiunea există.
Cum și tu ești presat s-o gestionezi corect.
Da. Ceea ce mă îngrozește.
Tu ocupă-te de asta, iar eu, de compus.
S-o facem!
- Minunat. - E bine, frate.
Beton. Mă duc să mai fac o piesă „Someone You Loved” pentru voi.
- Bună! - Acum ai ajuns aici?
Dă drumul câinilor în grădină.
Stați în camere separate?
Visul îndrăgostiților.
Asta arată cât se iubesc părinții mei.
Lewis, termină!
Două sufragerii diferite.
Ca să nu petreacă timp unul cu altul.
N-am voie în camera ei.
Salut!
- Salut! - E rapid, nu-i așa?
Iar ai un tic nervos.
Da. Am ticuri zilnic, în fiecare zi a vieții mele.
Parc-ai zis că faci ceva legat de asta.
- Ce să… - Chiropractician.
- Nu ajută. - Atunci, ce ajută?
- Nimic. - Deci rămâi așa?
Ia caută „ticuri nervoase”!
O să vezi că datul din umeri e primul pe listă.
- Și cum scapi de el? - Nu știu.
Nu-ți pot spune.
Mă apucă în trafic, se accentuează.
- Te apucă atunci când exersezi? - Da.
- Te apucă… - Când sunt complet epuizat
și tensionat, se înrăutățește.
- Să nu mai exersez? - Nu.
Asta le declanșează, deci ar trebui să întrerup.
- N-ar trebui să menționezi. - Cum?
De ce să nu menționez?
Fiindcă așa atragi atenția.
Deci, te prefaci că nu există?
Și nu faci nimic?
- Da? - Fac ceva.
- Ce faci? - Apar și dispar.
Fac parte din viață.
Obișnuiește-te!
Încetează! E mai rău dacă aduci vorba despre asta.
Știm că are ticuri, așa că ignoră-le!
Nu știu dacă pot.
De ce? Dacă îi tragi atenția, înrăutățești lucrurile.
Va fi tot mai rău.
Fiindcă se apropie tot mai mult
finalul albumului.
Nu știu.
Cred că simte mai multă presiune decât ne-am imaginat.
O să-și facă griji
că n-o să fie așa bun pe cât se așteaptă lumea.
Și că-i va dezamăgi pe toți, presupun.
Dar nu poți face mare lucru.
Știu că tu crezi că e degajat.
Credem că ești degajat în majoritatea lucrurilor,
- …dar nu e așa. - Ce lucruri?
- Lași impresia… - Lansarea albumului.
…că ești degajat.
Se poate spune oricând: „A avut perioada lui de glorie.”
Aș putea spune asta, cu siguranță.
Ei bine…
Asta merge.
Am comandat pantofi noi, ar trebui să ajungă azi.
Mă duc în Los Angeles, Orașul Îngerilor,
să compun ceva măreț.
Ceea ce e palpitant.
În mod ideal, aș vrea să mă întorc
cu niște piese bune, demne de un album.
O să scriu cu niște oameni minunați
cu care n-am scris primul album,
fiindcă pe atunci nu eram renumit.
E și iritant, pentru că am niște ticuri
și momente de panică uneori, așa că asta e cam…
Mi-a trecut prin minte că o să fiu acolo singur.
Doamne!
E gata.
Gata bagajele!
Apoi, avionul face… Și ajungem în LA.
Va fi partea următoare.
E o senzație pozitivă.
Nerăbdarea e-n aer.
LA.
Asta e.
Asta da, viață!
Astea-s pozițiile de yoga și notițele.
„Câinele în jos. Războinicul Unu.”
„Triunghi, triunghi rotit. Unghiul lateral.”
„Îmbunătățesc digestia, metabolismul, circulația și libidoul.”
O să fiu o adevărată mașină de făcut sex când termin cu astea.
Ați mai lucrat împreună?
Eu și Dan am făcut o piesă pe primul meu EP.
Când am auzit „Bruises”, mi-am zis:
„Trebuie să lucrez cu omul ăsta.”
„Nu știu cine e, dar piesa e bestială.”
- Foarte bună. - Da.
Ai câteva concerte în plan?
Avem festivaluri, turnee rezervate peste tot, vedem cum o să meargă.
Îmi place, dar… Mi se pare înfricoșător acum,
când mă gândesc, știți ce zic?
Din cauza COVID-ului? Sau doar…
E cea mai lungă perioadă din viața mea fără să dau un concert.
O să simți asta până la primul, când o să fii pe scenă
și o să-ți zici: „Ce fericit sunt!”
Să sperăm, da. O să fie bine.
Sunt încântat, dar…
Nu mă pot gândi decât la album.
- Știți ce zic? - Înțeleg.
- Îmi place asta. - Da.
Pentru că nota finală n-o să fie…
Pe nota finală poți să te dezlănțui.
Da, dar îmi place fiindcă…
Dă-mi vești bune în…
- Da. - Da.
Nu știu dacă… „Vești bune” sună destul de puternic?
Nu-mi dau seama.
Eu n-aș pune versul ăsta unde-l punem.
- Nu l-ai pune acolo? - L-aș pune direct la sfârșit.
Ar fi chestia de final,
dar ar trebui să… Și versul ar suna…
Dar nu țin neapărat.
Încerc să înțeleg impactul emoțional
al „Veștilor bune”.
Da, categoric.
Asta e atât de intens la piesele tale.
Sunt mereu așa emoționante!
Cum să dăm senzația asta cuvintelor ăstora.
Da.
Repet, nu țin neapărat nici la asta.
Eu scriu piesele stând la pian timp de patru ore și urându-mă.
Simt că e al naibii de greu și că nu mă pricep să scriu piese.
Ticul pe care-l am se accentuează când mă așez să cânt la pian.
Dureros fizic.
Rămân fără respirație și e ca și cum…
Mă omoară spatele când mă apuc.
Ceea ce e destul
de înspăimântător.
Încerc doar să înțeleg ce-o să fac.
E MULT PREA MULT SIROP DE TUSE
Toți de la Spotify îți zic Lulu.
- Scuze, eu am început. - Ei bine…
Ai placa de un miliard pentru „Before You Go”.
- Ți-au trimis-o? - Da.
Cei de la Spotify mi-au scris:
„Avem placa de miliardari a lui Lulu.”
Ar fi trebuit să adauge numele ăsta.
Îi zic lui Ryan: „Scuze,
toată echipa îi zice «Lulu» din cauza mea și îmi asum asta.”
Putem asculta ceva?
- N-o pot cânta acum. - Încă mai e de lucrat.
- Și are dreptate să… - Hei!
- E de necontestat. - Da. Mersi.
Putem să stabilim cum facem revenirea?
- Nu poți scoate o piesă și atât. - Trebuie marcat.
Ce-ai mai făcut, în afară de compus, înainte să vii?
Nimic.
Îți face plăcere să pleci de pe insulă?
- E ciudat. - Da?
Parcă ar fi ceva ireal.
Am un tic nervos acum. N-am mai avut.
- Fac asta des. - Mereu ai făcut-o.
- Parcă… - Mersi.
- E mai rău acum. - Face parte din tine.
Trebuie să rezolv asta.
Crezi că e din cauza energiei înfrânate?
Nu, cred că e anxietate, dar nu știu care e cauza.
Odată ce rezolv asta, sunt pregătit, dar…
- Mergi la vreun terapeut? - Nu.
Eu merg de un an. Mi-a schimbat viața.
Merită să găsești pe cineva acum, care să te susțină…
Categoric. Sigur.
MARTIE 2020 - CU 18 LUNI ÎNAINTE
ULTIMELE ZILE ALE TURNEULUI ÎN REGATUL UNIT
Ca să mă lămuresc, chiar aprindem artificii?
- Da. - O facem la zece?
- Bine, le aprindem. - Numerele s-au dus.
S-a pornit prea devreme.
Trebuie să ne iasă sincronizarea.
Nu pare prea mare, nu?
Mișto concert aseară!
Nu-mi amintesc nimic, pentru că îmi era așa frică!
Dar sper să fie bine și în seara asta.
E-n regulă?
Da.
Pe parcursul întregului turneu pe arenă, îl vedeai.
De câte ori dădea un concert, era o luptă.
Apoi s-a transformat în criză la Wembley.
ARENA SSE
BILETE EPUIZATE ÎN TOATE ZILELE
Să-mi trag una!
Scuze, va trebui să mă opresc puțin, bine? Îmi cer scuze.
Spatele mă omoară.
Și… S-a oprit din cântat.
Așa că am gonit, am fugit pe scări.
Publicul stătea în liniște.
Am țipat: „Luigi! Haide! Continuă!”
Mi se rupea inima.
Dar îl vedeai. Și era al naibii de… Era rău.
Ticul a scăpat de sub control.
Și a fost oribil. A fost îngrozitor.
Încep să mă gândesc
la presiunile de genul:
„La dracu'! Acum, miza e mare.”
Nu mai sunt doar eu, cu cântecelele mele prostești.
Depind de mine și alții.
Merită?
Să te simți așa?
Anul viitor, dacă totul merge bine,
va fi și mai mare, deci o presiune mai puternică,
și te gândești: „Cum o să…”
„Cum o să facă față?”
Alo!
Ce se întâmplă?
- Nimic. Cu tine ce se întâmplă? - Nimic.
- Cu cine vrei să mai scrii? - Mi-am luat liber joi și vineri.
Aș putea pleca acasă acum.
Poți să te lansezi și să gândești:
„Bine, pot să fac o lună,
două, trei luni, un an, cât o fi.”
Eu îmi zic deja că aș putea pleca acasă.
Vorbim mâine, probabil.
- În regulă. - Te iubesc. Pa!
Nu m-am gândit la eșec până acum,
dar, în ultimele săptămâni, am avut gândul ăsta.
Mult mai mult. Nu știu dacă are legătură
cu faptul că nu vreau să scriu piese.
Încrederea în abilitățile mele e mai scăzută acum,
în ciuda faptului că tocmai am făcut ceva incredibil.
Încă derivă din ideea că…
„N-o să pot compune nimic bun.
Mă duc în LA, ca să scriu cu cei mai buni compozitori și producători.
Poate o să facă ei vreo magie.”
Nu merge așa, pur și simplu.
În unele zile, îmi zic: „Albumul va fi gata de lansare, va fi grozav”,
iar, în alte zile: „La naiba, e ceva…”
„Sunt foarte departe de asta.” Deci…
Da.
Nu prea știu.
Știu măcar ce-mi place mie?
Acum.
Cred că ne concentrăm foarte mult pe a face albumul mai unitar…
o lucrare de ansamblu.
Ar fi frumos dacă lumea l-ar asculta în felul ăsta.
Îl reprezintă muzica pe Lewis?
Mă simt într-o cursă contracronometru
ca să-mi recapăt sănătatea mintală.
Dacă telefonul sună la o anumită oră, știu ce problemă e.
Când am un atac de panică, simt că înnebunesc.
Sunt complet deconectat de realitate.
Nu pot să respir. Nu simt cum intră aerul.
E nasol rău.
Amețesc, simt că se întâmplă ceva în mintea mea
și transpir.
Mi se mișcă tot corpul așa ca umerii.
Convulsii, de-a dreptul.
Și chestia cea mai gravă e că gândesc:
„O să mă simt mereu așa. Așa sunt eu. Permanent.”
Și-mi zic: „La naiba, sunt… Până aici mi-a fost.”
Simt că fie rămân blocat așa pe vecie, fie mor.
Inima îi bate foarte repede.
Uneori, simte că-și pierde vederea.
Pulsul o ia razna.
Pur și simplu…
Simte că moare. Zice: „Simt că mor.”
Nu Lewis vorbește.
Intră în panică până nu mai respiră bine.
Iar ea e calmă, îl face să respire și vorbește cu el
ore întregi, până la șapte ore.
Deși asta îl ajută,
nu e la fel ca atunci când ai pe cineva lângă tine, fizic.
Dacă pățești ceva, nu are cine să te ajute.
A fost o schimbare așa mare în viața lui!
Uneori, crezi că vei fi copleșit de anumite lucruri,
dar încearcă să te relaxezi.
Ești absolut în regulă.
Dar, din cauză că este ipohondru,
Lewis crede mereu că se întâmplă o mare catastrofă,
că poate are o tumoare la creier sau ceva.
La școala primară, îmi zicea
că are așa ceva.
Dintotdeauna am fost ipohondru,
am fost obsedat de… „La naiba!”
Ca și cum e ceva în neregulă cu mine. Îmi zic: „La naiba, mor.”
O terapeută mi-a zis:
„Nu crezi că are legătură cu faptul
că bunica și mătușa ta
au murit când tu aveai trei, respectiv patru ani,
într-un interval așa scurt una față de alta?”
„Ești înconjurat de asta.”
Te confrunți imediat cu chestia asta: „Oamenii mor.”
Ce este?
Lewis, clar primești o consolă.
Pat era sora lui Carol.
S-a sinucis.
Eu eram acolo. Am văzut multe chestii.
Eram în fața blocului în noaptea în care tata a găsit-o sus.
Te simți așa vinovat că n-ai reușit s-o oprești.
Dar cred că gândul ăsta te poate înnebuni.
Trebuie să ajungi să gândești:
„Ei bine, nu poți opri pe cineva să facă ceva.”
Știi ce zic? Poți încerca să ajuți.
Să sprijini cât mai mult.
Dar, dacă persoana nu vrea să se ajute, nu poți face mare lucru.
Pentru că, dacă nu încetezi să… Dacă nu scapi…
Încă mă simt vinovată.
Încă simt ca și cum…
Trebuie să mă opresc.
Ce s-a întâmplat?
Vorbeam despre Pat.
Am căzut pe marginea drumului
Ca toți ceilalți
Te urăsc, te urăsc, te urăsc
Dar doar mă păcăleam
Fiecare moment al nostru
Încep să-l înlocuiesc
Fiindcă acum, c-au trecut
Aud doar cuvintele Pe care trebuia să le zic
„Before You Go” este o piesă despre mătușa mea.
Abordez lucrurile ca observator.
N-am discutat niciodată cum se simte ea
auzind piesa aia.
Scuze.
Sora mea avusese probleme de multă vreme, deci…
Nu știu.
A fost o perioadă grea, dar piesa surprinde
tot acel sentiment, știi ce zic?
Ca și cum ar fi întrebările pe care Carol și le-a pus, cu siguranță, zilnic.
Exista ceva ce aș fi putut spune Ca durerea să înceteze?
Mă ucide cum mintea ta Te face să te simți fără valoare
Așa că
Înainte de a pleca
Unii ajung și la 40 de ani fără să le moară o rudă.
Cred că e ceva ce s-a strecurat în subconștientul meu,
faptul că timpul nostru aici este finit.
Asta îmi alimentează anxietatea legată de sănătatea mea și propria moarte.
Înainte de a pleca
Ne-ar fi fost mai bine
Dac-aș fi dărâmat zidurile din jur
Poate, presupun că nu vom ști niciodată
Știi, știi
Înainte de a pleca
Exista ceva ce aș fi putut spune
Pentru ca inima să-ți bată mai bine?
De-aș fi știut Că aveai o furtună de înfruntat
Așa că
Te gândești: „De unde vin toate astea?”
Cuvintele adânci, pline de sens, pe care reușește să le cânte?
Vede umanitatea, acea întunecime,
și o înțelege, o poate pune pe note.
Înainte de a pleca
Fiecare om e complicat.
Nu spunem tot ce simțim,
și așa e și Lewis.
Nu e doar comediantul pe care-l credem noi.
Probabil de aici derivă și conflictul.
Întunericul preia controlul asupra tipului vesel
și se manifestă prin ticuri,
anxietate și toate celelalte lucruri de care e înconjurat.
Da.
Dar mă face să reflectez mult
asupra modului în care să-l abordez
în viitor pe băiatul meu.
Salutare tuturor!
Urmează un cantautor al cărui album de debut
s-a vândut în peste zece milioane de copii în lume.
Cineva care a vândut un milion de bilete la concert
și a trecut de la baruri, la cluburi, la arene
și la festivaluri ticsite în doar câțiva ani.
Și a făcut asta rămânând, cu îndârjire, autentic.
Întâmpinați-l pe scenă pe Lewis Capaldi!
Ce mai faci?
Mi-e foarte cald.
E totul în regulă?
Trăiesc de pe o zi pe alta, până la iminenta încetare din viață.
Știi ce vreau să zic?
Așteptările sunt uriașe.
Succesul primului album m-a făcut să mă simt mai nesigur
și, oarecum, stânjenit de abilitățile mele.
Dacă am o piesă care are succes, îți zici: „Da!”
„Hai să facem un album de succes!” „Da. Bine, următorul.”
„Hai să facem încă o piesă!”
„La naiba, da, bine.”
Apoi: „Hai să mai facem un album, poate are succes.”
A fost o chestie amenințătoare. Presiunea asta.
Cred că niciodată n-am fost așa nesigur ca acum.
Te gândești mult la asta?
Da, enorm. Mă gândesc la asta și acum.
Doamnelor și dlor, aplauze pentru Lewis Capaldi!
Bravo. Mulțumesc.
- Ești bine? - Îmi era atât de cald!
- Ești și foarte anxios. - Eu…
Ai fost grozav, dar se vede că ți-e greu.
Mi-e greu să te urmăresc.
E o chestie, așa.
- Dar nu e. - Ba da.
- Nu poți să… - Ce pot face?
Dar suferi din cauza asta.
FAMILIA LUI LEWIS ȘI ECHIPA AU ÎNTRERUPT SCRIEREA ȘI ÎNREGISTRAREA ALBUMULUI
PENTRU A SE CONCENTRA PE SĂNĂTATEA MINTALĂ
DUPĂ PATRU LUNI
Ce bine e!
Bun. Să-i dăm drumul!
A trecut ceva vreme. Cum te simți?
Când ți se întoarce lumea cu susul în jos
și ți se schimbă viața, atunci îți dai seama cine ești.
Pentru interpretarea unor cântece.
Mie mi se pare o reacție absolut normală la asta.
Dacă ești pus în situația asta, te alegi cu așa ceva.
Mai ales dacă erai deja o persoană anxioasă,
ceea ce presupun că eram.
Doar că nu aveam presiunea care a declanșat asta
la maximum, dar asta e situația acum.
Deci… trebuie doar să fac față.
Lewis.
Da!
Ce ai vrea, Lewis?
Când era mic, clipea tot timpul.
Credeam că e din cauza televizorului,
că se uită prea mult.
Din când în când, scotea sunetul ăsta.
Dar apoi a dispărut.
Făcea asta pe la cinci sau șase ani, apoi totul a revenit.
N-are control asupra ticului.
E îngrozitor de văzut.
Primea tot felul de comentarii despre tot.
„Consumă cocaină sau ce-o fi. Și droguri.”
În acel moment, a trebuit să luăm atitudine:
„Trebuie să aflăm ce e asta, ce se petrece.”
Ticul ăsta scăpa de sub control, pe atunci nu știam ce este.
Ulterior, am aflat că am sindromul Tourette.
Acum, când privesc înapoi, totul capătă sens.
Mi s-a spus că am asta acum o săptămână.
Știi câtor oameni am zis că am Tourette de atunci?
E scandalos. Lumea crede că mă laud.
Dar mă simt bine să zic: „Am chestia asta, apropo.”
„Asta era cauza.”
Știi ce zic? Știu că nu mor.
I-au dat un plan de tratament.
Așa că e o ușurare.
- Intră! Ia loc! - Mulțumesc mult.
Abordarea lor a fost:
„Cred că, dacă poți să-ți scazi anxietatea standard
cât mai mult posibil,
vei vedea o îmbunătățire semnificativă la ticuri,
mișcări bruște sau ce sunt.”
Cu spatele lipit. Degetele apropiate.
- Puțin mai sus. - Isuse!
MAGNUS - ANTRENOR PENTRU VIAȚĂ
Isus pe cruce.
Se vede o mare diferență între mușchiul ăsta și ăsta.
Există un tratament pe care i-l pot da.
Înclină gâtul înapoi!
Există o terapie care schimbă ticul.
- Doi, unu. Super! - Mișto.
Inspiră cât de adânc poți de cinci ori!
O să merg la un terapeut. Dar e al naibii de greu să găsesc unul.
Cineva mi-a dat teme, adică:
„Îmi adaugi și mai multă anxietate în viață.”
Îmi făceam temele în mașină în fața casei ei
chiar înainte să intru și mi-am zis: „E groaznic.”
Iau niște pastile, Sertraline. Nu ajută la nimic,
decât că nu mi se scoală absolut deloc.
Scuze.
Și am avut diaree șase săptămâni, a fost grozav.
Vino aici!
Știu care sunt pașii de urmat ca să-mi revin.
E responsabilitatea mea.
Nu mă pot aștepta ca altcineva să pocnească din degete.
În adâncul sufletului, știu că pot.
Pot s-o fac.
- Sună bine. - Da, așa e.
- Baftă, amice! Mersi. - Mersi.
La naiba!
- Da. - E super.
Acum suntem dependenți de fiare.
Te simți bine după ce o faci, se scurge transpirația de pe tine.
Simt că am făcut ceva cu ziua mea inutilă.
Am început să mă antrenez corect abia săptămâna trecută.
Slăbisem șase kg inițial, iar acum m-am îngrășat din nou
trei kg, deci am dat jos trei kg.
O doamnă îmi gătește. Ceea ce e drăguț,
dar mi-aș dori să fie mai mult.
Tot pune… Mie nu-mi place brânza. Tot pune brânză.
Asta chiar arată scârbos.
Vrei să guști?
Ieri am mâncat la McDonald's, deci…
- Am făcut asta. - Dar te-ai antrenat?
Da, m-am antrenat de două ori ieri.
O dată dimineața, o data seara.
Deci… nu cred că asta e ideea.
Nu cred că poți zice:
„M-am antrenat de două ori, mă duc la McDonald's.”
Dar…
Eram puțin mahmur, așa că am mâncat doi hamburgeri.
Bine. Deci, de fapt, am mâncat doi hamburgeri ieri.
A fost super.
O pauză binevenită.
Poftim!
Pui Masala cu caju, care nu-mi place,
în mai puțin de două minute.
Am început să merg la o terapeută, e grozavă.
Vorbim o dată pe săptămână deocamdată.
Fac chestii când mă simt bine,
fără să aștept până mă simt nasol.
Încă am zile groaznice.
Dar, în cea mai mare parte a timpului, este un lucru mult mai ușor de gestionat.
Lucrez la o piesă numită „Uită-mă”, care-mi place mult.
Pare că totul e abordat cu mai multă
minuțiozitate, mai degrabă decât
„Schimbăm chestii de dragul de a le schimba”.
Mă gândesc, efectiv, la piesă
și la ce ar putea avea nevoie.
Să-i dăm drumul!
Aș fi vrut să arăt mai mișto făcând asta.
Par un băiețel care sare de pe un scaun înalt.
La naiba!
- Slavă lui Lewis Capaldi! - Asta e…
Ce se petrece aici?
Hai să facem treabă!
TOM BARNES - COMPOZITOR
Fac vocalul de la „Forget Me”.
Alo!
- E bine? - Să-i dăm drumul!
Durerile din zi și nopțile sunt lungi
Doi ani și tot n-ai dispărut
Se pare că încă rezist
Terfelește-mi numele prin noroi
Totuși, nu doare
Se pare că încă rezist
„Forget Me” mi se pare o revenire nostimă.
Este o piesă în care principalul vers e:
„Nu-s pregătit să aflu că știi să mă uiți.”
Pentru cineva care a fost plecat trei ani,
îmi gâdilă puțin orgoliul.
Nu-s pregătit să te las să mă uiți Să te las să mă uiți, să te las…
- Ce naiba! - A reușit.
Sună al naibii de bine.
- Așa e. - E foarte bine.
- Partea vocală sună grozav. - Da, sunt încântat.
BEN KOHN - COMPOZITOR
Țin la muzică.
E unul dintre puținele lucruri pentru care pun presiune pe mine.
Dacă doar tu pui presiune pe tine,
doar tu poți să… te oprești.
Vrei să fac o piesă total diferită, așa ca asta.
Nimeni nu va crede că ești tu.
Cred că o să aibă un impact de genul:
„Ce, ăsta e Lewis?” Ceea ce e mișto.
Categoric.
Cred că „Forget Me” va fi primul single.
Simt că am scăpat de o greutate uriașă de pe umeri.
Sunt bucuros peste măsură, e super.
PENTRU UN MILIARD DE VIZUALIZĂRI
Nu altcineva are răspunsurile la problemele mele,
nu mă pot aștepta ca altcineva să-mi facă albumul.
Trebuie să-mi asum responsabilitatea.
Da. Așa merge.
Doi zece.
Dă-i drumul!
Două măsuri îți ajung sau vrei să faci mai multe?
Greșit!
Mi se pare că filmăm des rufele.
Bingo!
Salut! Ce mai faci?
O să vin să cânt cu tine.
A fost o zi grea.
Salut! Eu sunt Lewis.
Mersi că ați venit și că faceți asta.
Sunt mândru de album. Mi se pare grozav.
Mă scapă de mult stres.
Vă mulțumesc mult!
Sincer, înseamnă mult. Sună incredibil, deci…
Sunt pe cale să rezerv turneul SUA.
Ar trebui să luăm decizii inteligente,
să nu dăm prea multe concerte.
Nu patru concerte la rând.
Chiar și cu două la rând, să ai două zile libere după aceea.
Dacă facem asta, reluăm totul
și o facem cum trebuie.
Păstrează ritmul de acum,
cu două săptămâni de muncă, două libere.
Pare în regulă.
Baftă, bună treabă! Pa!
Și vouă!
- E genial. - Da, e bine.
Asta e…
N-ai mai fost îndrăgostit?
E cea mai antrenantă melodie.
- Și are un refren vesel. - Absolut!
Chiar dacă e o durere, tot e ceva optimist.
Ar putea fi un album bun.
Simt că stăm bine.
Ultimii doi ani au fost puțin haotici.
Faptul că albumul reflectă asta, poate fi un lucru bun, într-un fel.
Ascult albumul și-mi zic: „Chiar îmi place.”
- A revenit. - Am revenit.
Lewis Capaldi a revenit.
Dar chiar… E pe bune?
- Ai revenit? - Da.
Vreau să explic ce urmează să se întâmple.
GREG JAMES - BBC RADIO 1
Ai revenit cu muzică nouă. Primul tău album a apărut în mai 2019.
- Da. - Acum mult timp.
- Într-adevăr. - S-au întâmplat multe.
A fost o pandemie, un război.
Și totuși, Lewis Capaldi lansează un nou single.
E cel mai rău lucru care poate fi spus publicului englez.
Dar mă bucur că m-am întors.
Este un moment mult așteptat.
Primul tău album s-a vândut cel mai bine în Anglia
în 2019 și 2020.
- Am emoții. - De ce?
Pentru că…
Cum ai zis, e un moment mult așteptat.
Dar ești înconjurat de multă dragoste.
- Da. - Apasă pe tasta Space!
A mers?
- Michael! - Michael!
Lansare!
E de rău augur.
Lansare!
- Lansare! - Apasă!
NU-S PREGĂTIT SĂ AFLU CĂ ȘTII SĂ MĂ UIȚI
Unul dintre cei mai bine vânduți artiști din ultimii ani, Lewis Capaldi!
- E bine. - Adică, nu.
- Nu e bine? - Are loc un război.
Știu.
- Lewis Capaldi. - Da.
Capital Breakfast Show,
sunt Lewis, cu Roman Kemp, Sonny Jay și Sian Welby.
Cum sunteți? Bună dimineața!
Bună dimineața!
E stil Kurt Cobain. Acel grunge al anilor '90.
Ai vrea o cameră?
- Ce să vreau? - O cameră.
Am auzit altceva.
Mi-am zis: „Doamne!”
A sosit momentul…
Abia aștept să aflu cine e numărul unu azi,
sper să fie Capaldi.
Da, suntem, haide!
Ceea ce înseamnă că avem un număr unu nou-nouț în topul oficial.
David Guetta featuring Bebe Rexha versus piesa lui Lewis Capaldi,
single-ul nou-nouț „Forget Me”.
Felicitări, Lewis, ești numărul unu!
Da!
Lewis intră direct cu „Forget Me”! Felicitări, ești numărul unu
cu „Forget Me”!
Mersi, frate.
…nopțile sunt lungi Doi ani și încă n-ai dispărut
Așa! Noroc tuturor!
- Noroc! - Noroc!
Fiindcă nu-s pregătit
Să aflu că știi să mă uiți
Am revenit!
Niște vitamine.
Vitamina D-2, 10.000 IU.
Aici.
Și B12.
- Da, baby, bagă mare! - Bun.
Iar B12 ajută transportul oxigenului.
Grozav.
- O să te învioreze puțin. - Minunat.
ARENA 02
PRIMUL CONCERT SOLO AL LUI LEWIS DUPĂ TREI ANI
Acum, mi se pare foarte greu să revin la cântatul pe scenă.
Nu-mi vine să cred că făceam lucrul ăsta în fiecare zi.
Am sentimentul că o iau cu totul de la capăt.
E foarte mare.
Mă pot lupta cu dimensiunea lucrurilor?
Acum a devenit ceva important,
care are însemnătate pentru ceilalți.
E multă presiune.
Gândește-te la al treilea!
- Am emoții mari. - Dacă al doilea e nasol…
Nu mai vinde altul.
Bine. Să mă schimb?
- Vrei să mă schimb? - Da.
La naiba!
Rahat! Nu încă unul!
- Salut! - Salut!
- Ce mai faci? - Ești bine?
Am emoții.
N-ai emoții.
- E un documentar despre tine? - Da.
- Când camerele… - Se cheamă Ăsta-s eu.
Da?
Apar plimbându-mă pe scuter pe arenă.
Cânt cel mai bine, am mult mai multă energie.
E aproape ca un suspin de ușurare.
Facem tot ce e necesar pentru a ajunge la stadiul în care să pot
să mă descurc cu toate.
DĂ-MI AUTOGRAF PE ȚÂȚE - MULȚUMESC
Trupa pe scenă!
În regulă. Trei, doi, unu.
Superb.
Noi îl vedem tot ca pe Lewis.
Apoi, e un alt Lewis care stă pe scenă
și cântă în fața a mii de persoane.
Dacă poate trece peste tot,
chiar și peste lucrurile cu care se luptă,
va deveni mai puternic.
Sunt extrem de mândră de el.
Sper ca asta să-l țină în priză până își va găsi
aleasa.
Sunt foarte mândru de el.
În ceea ce mă privește,
sănătatea lui e mai importantă decât orice altceva.
Să am grijă de el, chiar dacă el nu vrea.
Am început să compun muzică doar pentru a o cânta live.
Mi-ar plăcea să devină o carieră propriu-zisă
pe care s-o pot face până la…
N-o să trăiesc până la… câți ani are Mick Jagger,
dar vreau să-i fac mândri pe cei din jurul meu
și pe mine.
Ieși în fața a 50.000 de oameni.
Și te simți în largul tău.
LEWIS CAPALDI: CUM MĂ SIMT ACUM
DACĂ TU SAU CINEVA CUNOSCUT VĂ CONFRUNTAȚI CU PROBLEME DE SĂNĂTATE MINTALĂ,
GĂSIȚI INFORMAȚII ȘI RESURSE PE WANNATALKABOUTIT.COM
Subtitrarea: Iulia Rolle