Downloaded from YTS.MX
Ticho, prosím.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Klapka poprvé.
Gregu, zkontroloval bys značky?
Přišel jsem včas, ne?
Na rande s Khani ne, ale dneska jo.
Matta jsem poznala na seznamce Hinge.
Svajpnul jsem doprava po 58 odmítnutích.
Měla tam fotku, jak surfuje.
Chtěl jsem holku, co miluje zábavu, cestování a dobrodružství.
To byla moje priorita.
Byl pro mě záhadou.
Na každé fotce vypadal jinak.
A na svém profilu Matt psal:
„Hledám parťačku, co čeká od života to samé.“
Hledal si životní partnerku. To není nic pro mě.
Já se chtěla jen bavit. O vážný vztah jsem nestála.
Ale rozhodla jsem se to zkusit.
A pak mi přišlo: „Máte shodu!“
Tak jsem jí musel něco napsat.
„Ahoj, krásko.“ Se smajlíkem. Nic víc.
Vůbec by mě nenapadlo, že to dopadne takhle.
Ale psali jsme si spolu.
Tak to bychom měli jít na rande.
Proč ne?
PRVNÍ RANDE
Bože, indie? To je na první rande dost odvážný.
Objednali jsme si drinky.
Fotil si jídlo i koktejly.
Když jsem začala pít, zastavil mě. „Takovej krásnej drink. Vyfoť si ho.“
A já si říkala: „Fajn.
Potřebuje si všechno dokumentovat, tak ať si to užije.“
Skvěle se s ní povídalo. Řešili jsme cestování a naše rodiny.
Bylo to velmi nenucené. Sedli jsme si.
Zůstali jsme tam mnohem dýl, než jsem plánoval.
Odcházeli jsme asi v jednu ráno.
Musíme jít.
Vážně? Jen pusa na tvář? „Tak se měj“.
Doma jsem si říkala:
„To bylo super rande. Asi mu napíšu.“
Ta holka ví, co chce.
Přišlo mi to sexy. „Koukej mi dát pusu!“
MATT: TAK TO VYPADÁ NA DRUHÝ RANDE
DRUHÉ RANDE
Budeme pít pivo a házet sekerou. Super.
SEKAČKU NEVEDEME!
Byla jsem tam já, Matt a jeden jeho dobrý kamarád.
Nikdy si nepřipadám jako křen. Jen se bavíme.
Ale byla to sranda. Třeba to udělal schválně.
Chtěl s sebou vzít svýho kamaráda Asiata, aby na ni udělal dojem.
„Hele, Khani, mám asijské přátele.“
Na zdraví!
Obvykle jsou rande z Hinge jedno jako druhé,
ale na tohle budu vzpomínat dlouho.
Vypadalo to docela dobře.
To první rande nebyla šťastná náhoda.
Teď mi určitě taky nedá pusu.
Řekne: „Měj se, čau!“ Ale...
Matt mě konečně políbil.
To to trvalo.
Bylo to fajn.
MATT: CO TŘETÍ RANDE?
Na třetí rande to šlo z 0 na 100.
JSOU LEVNÝ LETENKY. CO NĚKAM JET?
KHANI: JAK LEVNÝ?
NA KOSTARIKU ZA 200 DOLARŮ
TAK JO!
Přišla chvíle, kdy už to nebyl vtip.
MATT: TAK NA KOSTARIKU. JAKÝ MÁŠ ČÍSLO PASU?
To myslíš vážně?
Třetí rande na Kostarice?
Dobře, tak poletíme.
Hodila jsem opatrnost za hlavu a souhlasila.
Uvidíme, jak se to vyvine.
Psala jsem to kamarádům.
JE TO NEBEZPEČNÝ
Rozhodně mi jako vrah nebo stalker nepřipadal.
Moje kamarádka Liz mi vždycky dobře poradí.
Ptala jsem se, jestli pojede. „Už koupil letenky.“
To ale neznamená, že musíš jet!
Řekla jsem jí, ať si zapne sledování polohy
a rozhodně ho nevypíná.
Řídí se heslem: „Žij rychle, ať ti to v rakvi sluší.“
Já bych radši, kdyby žila dýl a vypadala v rakvi normálně.
MATT: NA TŘETÍ RANDE VEZMU KHANI NA KOSTARIKU
Ptal se, co si o tom myslím. „Je to šílený, ne?“
„Jo, to je.“
Bylo to na začátku epidemie koronaviru.
Nevěřil jsem, že by z toho mohlo být něco víc.
On si říká: „YOLO“.
A já: „NOLO“.
„Žijeme jen jednou. Co by se tak mohlo stát?“
NEJDELŠÍ RANDE
ÚTERÝ 17. BŘEZNA 2020
KENNEDYHO LETIŠTĚ
Fakt jdu na to. YOLO.
Tak jsme tu. Na letišti ani noha.
Natáčel jsem to, protože si točím videa z cest.
Matt neustále natáčí ty svoje vlogy.
Neumí přestat.
Schválně, co nás dneska čeká.
Tak napůl jsem čekal, že nepřijde.
Nechtěla jsem nad tím moc přemýšlet.
Kdybych to začala rozebírat,
asi bych nikam nejela.
Ani v práci jsem to neřekla.
Doufala jsem, že si nevšimnou, že jsem pryč.
Mámě jsem zavolala až ve chvíli, když už nebylo cesty zpět,
protože by mi to jinak rozmluvila.
Řekla mi, že ji to nepřekvapuje a že mě stejně nezastaví.
A že má o mě strach.
Popřála mi, ať si to pořádně užiju.
Když to nevadí mojí mámě ani mojí kámošce...
Ale tátovi jsem to neřekla.
Tak je to tady. Okamžik pravdy.
MATT: JSI TU?
Byla tam dřív než já. Připravená vyrazit.
- To jsou všichni cestující. - Fakt?
- Jo, všichni. - Jsme tu všichni!
Matt to celou dobu natáčel.
Páni!
Paráda!
- Chceš pomoct? - Ne.
Tomu říkám odhodlání.
Je narváno.
Díky, že se nebojíte a letíte s námi.
Nemusíte mít strach,
nikdo z posádky nemá koronavirus.
Což je dobře.
Další dobrou zprávou je, že máme v letadle toaletní papír.
To vám určitě udělá radost.
Tak co, Khani?
- Už toho lituješ? - Jsme magoři.
I když miluju dobrodružství a rád testuju svoje limity,
není to už trochu moc?
Jet s holkou na třetí rande do zahraničí? Co když to nedopadne dobře?
Už jsem jen čekal, kdy se mi to vymstí.
MEZINÁRODNÍ LETIŠTĚ JOHNA F. KENNEDYHO
Zvládli jsme to.
Jen tak tak.
Přesně, ale to je na tom nejlepší.
Konečně jsme dorazili do hotelu a naše rande začalo.
Byli jsme po celém dni na cestách úplně hotoví.
Teprve až v tu chvíli mi došlo,
že budeme v tom pokoji spát spolu.
Mám se o něco pokusit? Bylo by to poprvé.
Najednou to mezi náma tak nejiskřilo.
Předtím jsme se víc dotýkali a flirtovali spolu.
„Já budu spát na týhle straně.
A ty si můžeš lehnout sem.“
Kdyby se to zvrhlo, odejdu a už mě nikdy neuvidí.
Vykašlu se na něj a budu se starat sama o sebe.
Snad to v příštích dnech půjde dobře.
DEN 4 POČET DNÍ DO ODJEZDU: 4
- Máš klíč? - Sí.
Tak jo, jdeme to tu prozkoumat.
Posloucháš, kdo ti volal?
Napůl.
Jen napůl?
Něco zajímavýho?
Ne.
Dost často zavládlo trapný ticho.
- Už zase. - Au, moje...
Zase jsi spadla ze sedátka.
Budeš samá modřina.
Ale natáčím to.
- Pak si to pusť. - Máš tam kameru?
Natáčím tě, tak se usmívej.
Zavrť zadkem.
Nepomáhalo, že Matt všechno točil.
Takže jsi influencer?
Ne.
Ale budu.
Perfecto.
Tehdy jsem pracovala s influencery a přišlo mi to otravný.
Nikdy bych nechtěla chodit s člověkem, co je influencer.
O tom jeho vlogování jsem se dozvěděla až na Kostarice.
Řekla jsem mu, že nenávidím influencery.
- Co to děláš? - Vamanos.
Co si děláš?
Budeme si užívat, ale taky si tu chci něco natočit.
Musím toho využít
a dát to na YouTube, ať mám sledující.
Jsem Matt Robertson a chci hodit starý život za hlavu.
Tohle je začátek mého života plného dobrodružství,
cestování a nových zážitků.
Budu dělat chyby.
Budu mít na co vzpomínat.
A můj život bude film.
Vidět to, nikdy bych s ním na rande nešla.
Proč mě ta upoutávka na jeho život nepřekvapuje?
Movie Matt!
To je vtipný uživatelský jméno.
„Prožít život jako film.“ Přihlaste se k odběru. Líbí se mi!
Salud.
Čím víc jsme pili, tím líp nám spolu bylo.
Jak se tomu říká? „Společenský lubrikant“? Tak nějak to bylo.
Vrátilo to mezi nás to jiskření a začali jsme spolu flirtovat.
Hezký.
Oba jsme se uvolnili a přestali se hlídat.
A taky jsme se k sobě víc měli.
Uno mas.
Bylo nám spolu dobře a já z toho měl radost.
Vůbec jsem nepřemýšlela nad tím, co si o mně myslí.
Brala jsem to jako zábavnou dovolenou.
Hrozně jsem toužila po svobodě.
Ze spousty mých bývalých vztahů jsem se dlouho oklepávala.
Vždycky těžce nesli, když jsem vydělávala víc než oni,
když jsem měla větší ambice nebo víc kamarádů.
A pak si na to stěžovali.
Musela jsem to skrývat a nemohla být sama sebou.
Děsně mě to vyčerpalo.
Proto jsem s dalším vztahem nespěchala.
Těšila jsem se, že budu chvíli sama
a nebudu se muset o nikoho starat.
Vždycky jsem si říkal, že mám na randění a vážný vztah
ještě dost času.
Dost jsem pařil. Živil mě alkohol a noční život.
Díky tomu jsem chodil s holkama,
co jsem potkal v baru, v klubu nebo na nějaké akci.
Instaholky.
Jo.
Po dlouhém nefunkčním vztahu
jsem si chtěla chvíli užívat.
Ani jeden z nás se nechtěl změnit.
Takhle na začátek to byla dokonalá dovolená.
DEN 4 POČET DNÍ DO ODJEZDU: 1
Myslím, že to bylo čtvrtý den,
kdy nám začalo docházet, co se děje.
Dobré ráno.
Dneska zkusíme jít znova na zipline,
protože jsme to včera nestihli.
Trochu jsme zaspali.
Pořád jsme si nezvykli na ten dvouhodinový časový posun.
A taky jsme si asi moc užívali.
Můj culík vypadá šíleně.
- Ahoj, Khani. - Čau.
Hezky to drží. Musí to být tak upnutý? Bacha!
Jo, bacha! Vidíš?
- Utáhněte to ještě víc. - Ne!
Bojíš se, Khani?
Ne. Co ty? Ty se bojíš výšek.
Ne, nebojím.
Poprvé zkouším zipline.
- Zakloň se. - To dělám!
Ještě víc.
Hlavu na tuhle stranu, ať jedete rovně.
Takhle? Fajn.
Už jedu!
Khani mě ovívá. To jsou služby.
- Zrušili nám let. - To ne!
„Důležité informace k vaší cestě.
Let zrušen.“
To není možný. Určitě ho nezrušili.
Jak je to možný? Musíme se vrátit.
DEN 4 POČET DNÍ DO ODJEZDU: NIKDO NEVÍ
Klape nám to.
Bylo jasný, že si skvěle rozumíme
a přeskočila jiskra.
Aspoň máme víc čas na pití a na pláž.
Tak, Khani...
Uvízla jsem tu s tebou.
Přesně tak.
- Máš štěstí. - Myslíš?
To nevím.
- Uvidíme. - Jo.
Čas ukáže.
Když jsem tam uvízla s Mattem, štvalo mě, že kvůli němu
nemám čas sama pro sebe.
Užívala jsem si, že jsem nezadaná.
Nepotřebuju chlapa. Ještě je brzo.
Ale najednou jsem neměla na výběr.
Nejnovější zprávy. Zůstaňte doma. To nařídili guvernéři čtyř států.
Pandemie koronaviru se šíří.
Všechno se zavírá.
Blíží se příval nakažených do nemocnic.
Americké hranice s Mexikem a Kanadou budou otevřené jen pro nezbytné cesty.
Proto ten let zrušili.
Nikdo nikam nemůže jet.
Začíná to být vážný.
Vydali čtvrtý stupeň cestovní pohotovosti. Zákaz všech letů.
Asi tu budeme dýl, než jsem myslel.
Dobré ráno.
Začíná mi docházet, že se domů nedostanu.
Je to děsivý být v cizí zemi
Nikdo neví, jak šílený to bude.
Chtěl jsem jít na pláž, ale je tam policie.
Mezitím to doma bylo horší a horší.
Pacienti s nižším rizikem...
A nejhůř na tom byl New York.
Říkal jsem si, že jsem se rozhodl správně.
Lepší je být na Kostarice, kde žádný koronavirus není.
Mistrovství světa v plavání.
Dnes se soutěží...
Jak se tomu říká? Motýlek.
- Já neumím ani prsa. - Ne?
KHANI: AHOJ, MAMI. JAK JE?
ZVLÁDÁŠ TO NA COVIDOVÉM ODDĚLENÍ?
MÁMA: AHOJ, ZLATO. DOBRÝ. O MĚ SE NEBOJ!
Máma je zdravotní sestra
a v nemocnici pomáhala léčit pacienty s koronavirem.
Měla jsem o ni strach.
Ptala jsem se, jestli jí nic nehrozí.
Všude bylo plno příběhů pracovníků z první linie a sester o tom,
jak jsou vyčerpaní.
Připadala jsem si bezmocná, jak jsem byla daleko.
Nemohla jsem odletět domů, kdyby bylo třeba.
A taky jsem si vyčítala, že jsem tátovi neřekla,
že jsem tu s klukem.
Lže, aby se chránila.
Říká, že to nepotřebují vědět.
Přiznávám. V pubertě jsem lhala neustále,
protože jsem měla před našima co tajit.
Byli velmi přísní.
To ti máma v domě nedovolí.
Nechce mít v domě psy ani kočky.
Na vysoké se nastěhovala ke mně, protože ji táta vyhodil z domu.
Takže si pak dávala velký pozor, co mu řekne.
Občas je lepší, když tátovi jistý věci neříkám.
Máma mi radila, ať mu řeknu jen o Kostarice.
KHANI: TATI, JSEM NA KOSTARICE
PAJ (TÁTA): CO? S KÝM?
S KAMARÁDY Z PRÁCE
Když řekla, že je tam s kolegy, věděla jsem, že lže.
Poznala jsem to.
Čekala jsem, že mi řekne, že jsem magor, ale byl rád.
„V New Yorku není bezpečno. Je to tam nejhorší.
Udělala jsi dobře.“ Dost mě to překvapilo.
Táta si myslí, že to bylo dobrý rozhodnutí?
Občas je lepší mu to říct až potom.
Mike se ptal, jestli jsi v práci řekla, že jsi tady.
Mike miluje slovní hříčky. Řekl: „Khani v práci to neřekla.“
- To je vtipný. - Jo.
Já neměl tak přísné rodiče jako ona.
Měl jsem velké štěstí, že mě celé dětství podporovali.
A nejen naši, ale celá rodina, přátelé i prarodiče.
Takhle zpětně mi přijde, že díky tomu mám takové sebevědomí
a pohled na život.
- Mám tu ten rum, cos mi dal. - Tak ho vypijem pak.
- Dal bych si gin s tonikem. - Neotevřel jsem ho.
Snažil jsem se moc nemyslet na to,
že tam s nimi nemůžu být.
Šlo to celé mimo nás.
Jako bychom byli tady
a společně jsme na to koukali. Jako na nějaký film.
DEN 9 POČET DNÍ DO ODJEZDU: NIKDO NEVÍ
Čus, lidi. Tady váš oblíbenec Movie Matt.
Právě jsem se dozvěděl špatnou zprávu. Někdo z domova důchodců,
kde je můj děda, dostal koronavirus.
Takže to tam teď celé zavřou.
Doufám, že to bude dobrý a dědovi se nic nestane.
Dávejte na sebe pozor.
Věděla jsem, že si Matt dělá starosti,
ale zlehčoval to. Říkal, že to bude dobrý.
Nechtěl dát najevo svůj strach.
Já to měla úplně stejně.
Ani jeden jsme se nechtěli tomu druhému otevřít.
V duchu jsem si říkal: „Kdy pojedeme domů?“
Pořád vůbec nic nelítalo.
Řekli jsme si, že když odsud nemůžeme,
budeme to muset nějak vymyslet.
Pořád jsem ji moc neznal, ale byli jsme tam spolu
na kdovíjak dlouho. Původně to mělo být na pár dní.
Teď už to je týden.
Docházelo nám čisté oblečení a nevěděli jsme, o čem se bavit.
Chtěl jsem to nějak prolomit, tak jsem musel změnit přístup.
Matt viděl, jak kolem proplula pirátská loď.
Vypadalo to, že to bývala populární turistická atrakce,
ale nejlepší měla za sebou.
Tak jsem nám domluvil, že si dáme na té lodi rande.
„Vždyť je pláž zavřená. Nepustí nás tam.“
Řekl, že vždycky to nějak jde.
Vstupujeme na Černou perlu.
Věděl jsem, že naplním svůj osud.
Na tuhle chvíli jsem čekal.
Jsme...
Kapitán Jack Sparrow už má nejlepší za sebou.
Chytil jsem rybu, koukejte.
- Odsud můžeme skočit do vody! - Chceš se projít po prkně?
Ve všech mých předchozích vztazích
jsem to byla já, kdo vymýšlel, co dělat.
Bylo to nezvyklý, ale fajn.
Vyšlo nám to skvěle. Zapadalo sluníčko a všechno bylo krásný.
A my skákali do oceánu.
Chystáme se skočit.
Perla Negra.
Raz, dva, tři.
Měl jsem to promyšlený.
A tím se náš vztah přehoupl do další fáze.
DEN 11 POČET DNÍ DO ODJEZDU: 21
Chtěli jsme v hotelu zůstat co nejdýl,
ale řekli nám, že zavírají. Tak jsme museli pryč.
Konečně jsme sehnali let.
Ale zbývaly nám do něj tři týdny.
Chtěli jsme na něj počkat v nějakém Airbnb.
Nebyla jsem z toho stěhování nadšená,
ale abychom to zvládli, museli jsme se nějak domluvit.
- Tak jsme tu. - Super.
Casa Divina.
To Airbnb v Montezumě měla moc milá dáma,
které se nás zželelo a dala nám dobrou cenu.
Nikam nemůžeme. Tohle je teď náš domov.
Čus, lidi. Je den 11.
Počkat. Ne, den 12.
Snažíme se tady na Kostarice nějak přežít.
Když jsme tam přijeli, vyhlásili pravidla, v jaké dny můžeme chodit ven.
Lidé mohli vycházet
jen kvůli cestě do nemocnice, lékárny a potravin.
Doteď jsme spolu trávili čas, popíjeli a chodili na jídlo.
Teď jsme spolu ale začali regulérně žít.
Neměli bychom to všechno vydezinfikovat?
Nevím, ale asi to bude dobrý.
NATÁČÍ, JAK UKLÍZÍME NÁKUP
LIZ: FAKT?
Psala mi, že neví, co si o něm má myslet.
Prý všechno natáčí.
Určitě se točí i u toho, když jde na záchod.
Khanino bistro.
Ocitli jsme se v situaci, kdy jsme museli být nonstop spolu.
Přišel jsem o motivaci snažit se být někým jiným.
Todo bien.
Jsme připravení na apokalypsu.
Asi to měla čekat, když si říká „Movie Matt“.
Jeho život je film.
Přišel za náma kámoš.
Ahoj, kámo.
Neboj. Hele!
To je jídlo.
Super.
Spike byl leguán, který žil v Montezumě.
Jsme kamarádi.
No tak, brácho. Myslel jsem, že jsme kámoši.
Dole je to bezpečnější?
Tamhle bydlí. To je jeho dům.
Smůla.
Teď ty.
Vůbec se mi to nelíbí.
Když máte novýho chlapa, oblíkáte si na sebe to nejlepší, co máte.
Ale on mě viděl celou upocenou
a nenalíčenou.
Nemá smysl se snažit vypadat dobře, když spolu nebudeme.
Na nic si nehraju. Jen si užíváme.
Pořád jsem to brala jen jako takový úlet.
Je s ním sranda a budu mít na co vzpomínat.
Jen jsme teď nucení spolu žít.
Doufám, že to nebere jako vztah.
A zatím...
Cvičí jógu.
Haló?
U mě má práce vždycky přednost.
Matt si řídí práci po svém, zatímco já makám od devíti do šesti.
Musíme celou dobu pracovat. Nemůžu si dovolit přijít o práci.
Co to děláš?
Nechci se dostat do bodu, kdy budu v cizí zemi
plně závislá na něm.
Vůbec jsem to nebral jako vztah do budoucna.
Spíš jsem chtěl, aby nám to klapalo.
Ale vůbec jsem netušil, kam to chci směřovat.
Je unavenej.
Zabij něco.
Byli jsme spolu v karanténě a nemohli jsme vůbec nic dělat,
tak jsem se snažil vyplnit naše dny aktivitami.
Měli jsme kurz kouzlení, učili jsme se tančit tango.
Byla to taková minirande.
Zkoušeli jsme vařit různé dobroty.
Každý večer byla jiná kuchyně.
Chobotnice, tuňák, toros.
Mohl jsem ji tak pořádně poznat
a zjistit, jak je úžasná,
upřímná, starostlivá a pozorná.
Má prostě všechno.
Máme tu nejkrásnější pláž celou pro sebe.
Barman na pláži.
Na zdraví.
Udělali jsme si tu nudistickou kolonii.
První sex na hlídkovací věži.
Bože!
Snažila jsem se na to nijak nereagovat.
Jiskřilo to mezi náma víc a víc.
Náš vztah byl plný vášně...
a skvělýho sexu.
Jo, jiskřilo to mezi námi. Když nemůžete nikam pryč,
nezbývá vám nic jiného než chlastat a šukat.
Je tu la policia.
Jen nás pozdravili. Khani jim ukázala kozy.
Bylo to fajn.
Pracovali jsme a opalovali se.
Byli jsme tam ale dýl, než se čekalo,
až mi najednou došla antikoncepce.
Šla jsem najít lékárnu, aby mi poradili, co dělat.
Vzala jsem si tam svoje prášky, jestli nemají něco podobného.
Řekli mi, že mají něco skoro stejného.
Radši jsem si to vygooglila.
Našla jsem tiskovou zprávu. „Jestli používáte tyhle značky,
dejte si pozor. Prodávají se na černém trhu a můžou být falešné.
Několik žen nahlásilo, že po této antikoncepci otěhotněly.“
Vyděsilo mě to.
Doufala jsem, že to bude dobrý,
když je mám z lékárny.
Proč jsi pozvala kámoše?
Spikeu.
Spike už jde pryč!
- Neví, co má dělat! - Ty jsi blb!
Spikeu!
To je idiot. Je slepej.
Není idiot!
Co se může stát?
Chtěla jsem mu ten culík ustřihnout, ale bála jsem se.
- Něco se stalo. - Když si nevšimneš, nevadí.
To rozhodně nevypadá...
na kvalitní sestřih.
Protože ses pohnul.
Nepohnul. Ale teď tu mám lysinu.
Hej!
Snažím se chránit postel!
V Montezumě byla spousta hmyzáků.
Byt byl plný brouků a další havěti.
Koukněte na to.
Kde se tu vzali?
Nevím, ale je jich tu hejno.
Koukněte, jak je ten pavouk obří.
- Už běží! - Bože, on žije! Tak to ne!
Co to sakra je?
Je po tobě, svině.
- Jak ti je? - Všechno mě svědí.
- Všechno ji svádí. - Ne, svědí!
Aha, svědí.
Nešlo jen o to, že tam byli a člověk se jich bál.
Byla jsem celá pokousaná.
- Máš nový? - Jo.
Bože, jsi celá doštípaná.
Byla jsem celá opuchlá a všechno mě svědilo.
Bolelo ji celé tělo.
Každý den jsem přemýšlela, kde mě zase poštípou.
Co dělat, abych to přežila?
DEN 20 POČET DNÍ DO ODJEZDU: 12
Je sobota ráno. Nikdy jsem nedělal palačinky.
Ale takhle moc jsem ještě nikdy v životě
nevařil ani neuklízel.
Tak začnu víkend tím, že připravím palačinky.
Dám tam tohle, jen nevím kolik.
Já tam chci kousky čokolády.
Neraď mi.
Jen tě prosím. To ty přikazuješ.
Dneska budeme mít různé druhy palačinek.
Vypadá to...
Dal sis tam olej?
Ne, tos mi neřekla.
Měl to být teflon.
Už jsem s chlapem žila,
tak mi přišlo, že je to zase jako dřív.
Proto jsem z toho byla trochu...
Nechtěla jsem se vracet k tomu,
že budu dávat přednost jemu před sebou.
Vždycky začnu zapomínat na sebe.
Neřeším svoje potřeby
a nechám je, aby zašlapali celou mou osobnost do země.
A přesně po tom jsem netoužila.
Když jste tu tři týdny s jedním člověkem...
je to dost dlouhá doba.
A když se navíc ani pořádně neznáte,
tak...
začne to na vás doléhat a máte toho plné zuby.
Nejsem připravený...
se v nejbližší době ženit.
Navíc to ani není normální vztah.
V normálním vztahu můžete jít pryč a dělat si svoje věci...
Ale my jsme tu zavření,
v zahraničí v karanténě.
A trávíme spolu 24 hodin denně.
Naši neutekli z Vietnamu, abych žila takhle.
Co říkáš na ty výpadky proudu?
Hrůza. Zrovna jsem se snažila vyhnat z postele švába.
Bylo to i dost náročné.
Kolikrát se stalo, že jednomu z nás nebylo nejlíp nebo jsme měli depku.
Ale nechodíme spolu.
Mám se jí svěřit?
Bylo to divný.
Mám skvělý zprávy! Jdeme ven z domu! Prozkoumáme okolí.
Konečně!
Konečně je Khani hotová.
Hele!
Chystala ses celej den.
- Vyhodím ti to z okýnka. - Ne, to nedělej!
Máme namířeno na ostrov Cabuya.
Je to slavný ostrov,
protože na něm straší.
- Jak dlouho se tam jede? - Čtyřicet minut.
Čtyřicet minut? To přetáhneme večerku.
Dobrý místo na koupání.
Bože!
Co to kurva?
To není dobrý.
Co to bylo?
Nemůžu ven.
Nejde mi to otevřít.
Nic se neděje. Jen ho musíme vytlačit.
Proč se to nechce otevřít?
Nemám vylízt okýnkem?
Já nevím.
Matte! Bože můj.
Stačilo by pár vteřin, abychom se úplně potopili,
začala tam téct voda nebo se celé auto otočilo.
Bál jsem se, že když vyleze,
změní se těžiště a já zapluju pod vodu.
Do hajzlu.
Jak to vypadá?
Kolo je úplně ve vzduchu.
Je to zlý.
Teda!
Když už jsme byli venku v bezpečí, došlo nám, že to bude stát balík.
Tak jo...
Na tohle nemám dost síly.
Jak se odsud dostaneme? Začíná se stmívat.
Musíme se pokusit dostat z té laguny ven.
Kolem jelo auto, tak jsme ho zastavili.
Než jsme se nadáli,
přišla tam celá vesnice. Asi tucet lidí.
Tohle prostě nevymyslíš.
Máme lano.
Někdo přijel s náklaďákem, tak nás přivázali.
Dostali jsme to auto ven společnými silami.
Kostaričané jsou už takoví.
Vždycky rádi pomůžou.
Dobře to dopadlo.
Ideální den na slunění
v autoopravně v Cóbano.
Asiati umí řídit. On ne.
ÚTERÝ 14. DUBNA, DEN 29 POČET DNÍ DO ODJEZDU: 3
Děkujeme, že voláte na zákaznickou linku.
Jak vám můžu pomoci?
Můj let se mi v aplikaci najednou neukazuje.
Podle toho, co tu vidím, to vypadá, že nejbližší volný let
je až druhého června.
Od toho data znovu obnovujeme spoje.
Dobře.
Takže v úterý druhého června.
Už jsme rozeslali potvrzení s upraveným datem.
Mělo by vám brzy přijít.
Dobře, moc vám děkuju.
Modlete se za nás.
- Dobře, díky. - Díky.
- Hezký den. - Nashle.
Nepochopila můj vtip.
DEN 29
Nejdelší třetí rande v historii...
POČET DNÍ DO ODJEZDU: 48
...se právě ještě víc prodloužilo.
Už jsme toho měli plné zuby.
Chtěla jsem domů.
Ale celý svět je zavřený, tak to nejde.
Nevím, kdy se odsud dostaneme a jestli vůbec.
Změní se to vůbec?
Už se to nedalo vydržet.
DEN 30 POČET DNÍ DO ODJEZDU: 47
Khani dneska nadává.
Slavíme tu 30. den 30 panákama.
Za každý den jeden.
Třicet dní v zahraničí, 30 panáků.
Zbývá 28.
Došlo mi, že už to není žádný vlog.
Je to i vidět na těch záběrech.
Nic jsem neukazoval.
Nečekalo nás žádné dobrodružství.
Byli jsme zavření a chlastali jsme. V 11 dopoledne.
Jak dlouho to bude trvat?
Člověk pak začne přemýšlet o sobě.
„Co chci od života? Co bude dál?“
A přestali jsme se tak hlídat.
Haló?
Hlásí se vám Khani z Kostariky.
Nevím, jestli to přežiju.
Ale zjistíme to.
Mohli bychom jet někam sem,
pak sem a ještě takhle dolů.
Matt je ten typ, co rád všechno vyřizuje.
Vždycky všechno naplánoval, když jsme potřebovali něco opravit
nebo někam dojít.
Všimla jsem si, že to dělá. Moc se mi to líbilo.
Když mi vyprávěla o svých předchozích vztazích,
nemohl jsem uvěřit, že by se k ní někdo tak choval.
V duchu jsem si říkal: „Ne, že to poděláš.
Musíš jí všechny ty hajzly vynahradit.“
Tím náš pobyt v Casa Divina končí.
Bylo tu moc fajn.
Když tu budeme ještě chvíli,
co prozkoumat nějakou další část?
Stala se z toho tradice. Naposílal jsem stejnou zprávu
do různých Airbnb,
jen jsem upravil, jak dlouho tu jsme.
Snad se jim nás zželí a dají nám dobrou cenu.
Vyprávělas mi, jaký úžasný rande jsi Hingei měla.
- Tys byl první! - Jo. Nedal jsem ti pusu.
To tě naštvalo.
Chtěl jsem, aby tě to zarazilo a přemýšlela jsi,
co jsi udělala špatně.
Se mnou nic špatně nebylo. S tebou!
Dobrá zpráva. Konečně jsme dorazili. Je to zajímavý.
U vchodu je hřbitov zvířátek.
Kakao a Acerolo, odpočívejte v pokoji.
Je tu další. „Papája.“ Tak ne!
To jsou cedulky s názvem rostlin.
- Tady je koupelna. - Aha.
Bude se na mě dívat, jak tam seru a chčiju?
Jedeme do džungle.
Do džungle? Jdeme kempovat.
POLOOSTROV OSA
V džungli byla tma jako v pytli. Matt chtěl rozdělat oheň a uvařit.
Khani se tam nelíbilo.
Bylo to...
Jo.
Koukejte. Sedí jako Asiat.
Přirozeně jsme si vybudovali vzájemnou důvěru,
když jsme se snažili nezabít.
Oba jsme velcí pohodáři, co nic neřeší.
Zároveň máme rádi dobrodružství, tak nám to klapalo.
Prostě to vyplynulo.
Nevěděli jsme, co děláme, ale přizpůsobili jsme se.
Po těch několika týdnech jsem to přestal brát jen jako dovolenou.
Došlo mi, že ji miluju.
Chtěl jsem to ale zapudit.
Moje staré já se bránilo.
„Jen buď dál starý mládenec. Nedělej to.“
Teď ty, kámo.
Budeš tam sám, nebo poletíš za kámošema?
Jako by mi do ucha šeptali anděl a ďábel.
Ti dva jsou pár a ti dva taky.
Teda!
PAJ (TÁTA): JAK TO JDE?
KHANI: FAJN! TEĎ BUDEME BYDLET U SOPKY
BUĎTE OPATRNÍ
NEBOJ!
Naši mi psali,
ať všude chodíme spolu
a nerozdělujeme se.
Táta nic netušil.
KHANI: JAK TO JDE V NEMOCNICI?
NEBOJÍŠ SE?
Máma nechce, abychom se o ni báli.
Psala mi, že se má fajn. A že ráda pomáhá.
Ten její pozitivní přístup mě trochu uklidnil.
Jsme v novém domově!
A máme psa!
Khani už si našla novýho psa.
DEN 45 POČET DNÍ DO ODJEZDU: 26
Teď jsem vstal. Konečně jsem se pořádně vyspal.
Roztáhnul jsem závěsy a těšil se, že uvidím tu úžasnou sopku.
Ale je tu jen mlha. Nic není vidět.
Jsem zklamanej. Snad se rozpustí.
Ale jsou tu koně.
Ten týden v La Fortuně jsem podle prášků měla dostat menstruaci.
Ale nepřišla. Posledních tak 14 nebo 15 let
mi chodila celkem pravidelně.
Vždycky přišla v úterý. Ale bylo úterý a nic.
Uběhlo pár dní a...
Doufám, že mi nedali nějakou tu padělanou antikoncepci.
Uklidňovala jsem se, že je to jen pár dní. Musím počkat.
Ukaž mi to.
Byla jsem vystresovaná.
Zkoušela jsem přijít na to, proč jsem to nedostala jako obvykle.
Nechtěla jsem se tím stresovat, dokud to nebudu vědět jistě,
ale ani jeden jsme nechtěli děti.
Matt dělal všechno pro to, abych se měla dobře.
Neustále mi nosil drinky.
Poznal na mně, když mě něco trápilo.
Snažil se mi být oporou a předvídat, co můžu potřebovat.
Nic takového jsem nikdy nezažila.
Velmi mě podporovala a snažila se mi to oplácet.
To není špatný.
Celkově.
Jdu si dát těstoviny.
Nechtěla jsem na to myslet,
ale v duchu jsem si říkala, že musíme domů.
Nemůžeme mít dítě v cizině.
Pokračování příště, světe.
- Už ses do mě zamiloval? - Chtěl jsem říct to samý.
Já už se zamilovat neumím.
Nemůžu se zamilovat. Už na to nemám.
Jsi otupělý robot.
Přesně tak.
Ne jako dřív.
VOLÁM MIKEOVI...
Michaele?
Jak je, Mateo?
Ahoj, Callie.
Čau, strejdo Matte.
Jak se máš?
Dobře. Závidím ti tu Kostariku.
Jo, ale nemůžu odsud pryč.
Začali jsme si volat přes Zoom a dělali si margarity.
Bylo to fajn,
že jsme si mohli užívat na dálku.
V té době jsem procházel rozvodem.
A on měl zase jiný starosti.
Když má nějaký váš blízký problémy,
bude vám volat. A já měl spoustu času.
Matt se chtěl seznámit s Liz,
aby poznal moje kamarády.
Chce tě poznat. Tohle je Elizabeth.
- Ahoj. - Moje kámoška.
- Ahoj. - Jak je?
Dobrý. Co vy?
Když mi řekla, že se mnou chce mluvit...
Čekala jsem, že bude trapnej a bude mi říkat jen to, co chci slyšet.
Překvapilo mě,
že je magor jako já.
To jo. Hodíte se k sobě.
Přišlo mi, že ji chce poznat co nejblíž.
A líbilo se mu, že má i špatný vlastnosti.
Tak poznáte, že mu na vaší kamarádce opravdu záleží.
Vůbec nevím, kdy se vrátíme do New Yorku.
Netuším, jak to bude vypadat.
Asi jsi... Počkat.
Bude myslet, že jsem jí to položil. Zavolej jí zpátky.
Co budeme dělat?
MATT: CO DĚDA?
MÁMA: DRŽÍ SE. ŠTVE HO TEN LOCKDOWN
NEDIVÍM SE MU!
PŘIJEDEŠ DOMŮ?
ASI 2. ČERVNA, ALE CHTĚL BYCH DŘÍV
BRZY TO OTEVŘOU. VYDRŽ
Vždycky jsem si byl s dědou blízký.
Bylo těžký si představovat, že je tam sám.
Cítil jsem hroznou bezmoc, protože jsem nemohl nic udělat.
Mohli jsme si jen volat. Nebo se vidět přes FaceTime.
Co mu tam mám říkat?
Tady je to úplně jiné než tam.
Ale radši bych už byl doma.
Tak jo, karanténa neskončila.
Ale dostanete 24hodinovou povolenku, kdy je všechno při starém.
Co budeš těch 24 hodin dělat?
Půjdu do baru
a na nehty.
Když jsem ho poznala blíž,
došlo mi, že by mi nevadilo s ním chodit.
Ale sváděla jsem v sobě bitvu.
Přišlo mi, že jsem zradila sama sebe.
Na Mattovi mi nic nevadilo jako u předchozích vztahů.
Bylo mi s ním moc dobře.
Nevadilo mu, jaká jsem.
Nikdy mi nezazlíval nic, co jsem chtěla dělat.
A díky tomu jsem mohla být sama sebou.
Nemusela jsem mu nic tajit.
Já osobně...
kdybych neměl úžasnej novej sestřih
od Khani,
šel bych ke kadeřníkovi.
Začalo mi docházet,
že vztahy nemusí být tak špatné jako ty moje předchozí.
- Na masáž. - Tu si taky dám líbit.
Může to vypadat takhle.
- Co to děláš? - Je čas na dobrodružství!
K jezerům s vodopády se sopečnými termálními prameny.
Tak jo.
„V zimě se vyhýbejte bla, bla... Nepředvídatelné něco...“ Je léto.
„Divoká zvěř“. Jo, je jí tu hodně.
- Nechceš na záchod? - Ani náhodou.
A co jít do baru?
Už je slyšet řeka.
Je tam pejsek.
Našli jsme si průvodce.
A tři psy.
Celou tu dobu nedávala vůbec najevo,
že by ke mně něco cítila, i kdyby to tak náhodou bylo.
Ale já jí to nežral.
Když to cítím já, musí to cítit taky.
Jsme tu!
Ahoj, kamaráde.
Vůbec jsme nemluvili o tom, co bude pak.
Tak jsem si říkala:
„Když o tom nemluví, tak se naše cesty rozejdou.“
Nechtěla jsem se mu otevřít.
Nehodlám s tebou vylézt na vršek hory, abych zas spadla dolů.
Pura vida.
Mysleli jsme si to oba, ale ani jeden to neříkal.
Probereme to, až na to přijde doba.
Pohled pro bohy.
Hej!
Trvalo to dlouho.
Ale postupem času a vlivem událostí jsem se přestal tak hlídat.
A už jsem se tomu nedokázal bránit.
A v tu chvíli mi došlo, že už to nejsem jen já, ale my.
Přežili jsme to.
Dvanáct metrů vysoký vodopád. Epický skoky.
Máš GoPro?
Bože!
Sakra! Un momento. Nechal jsem tam GoPro.
DEN 52 POČET DNÍ DO ODJEZDU: 17
Dobré ráno, dámy a pánové. Khani má kokos.
Máme pohon na všechny čtyři.
Čeká nás dvouhodinová cesta do civilizace.
Bude to házet.
Bude to pěkně divoká jízda. Jako celý náš výlet.
Když jsme se vrátili do San José, konečně jsem to dostala.
Dost se mi ulevilo.
Všechno je zase jako dřív.
Ta kostarická antikoncepce nakonec zabrala.
Konečně dobré zprávy po všem, co se nám přihodilo.
Byla to velká úleva.
Co tam vyvádíš?
Čus, lidi. Jmenuju se Matt.
Už šest týdnů trávím na Kostarice v karanténě.
To není vše.
Čus, lidi. Jmenuju se Matt.
Už šest týdnů trávím na Kostarice v karanténě.
Ale to není vše. To není to nejšílenější.
Představuju vám Khani.
Nejkrásnější holku na Kostarice.
- Ty jsi ale lichotník. - Koukněte na ni. Kam jdeš?
Nevím, co vám řekl, ale uvěznil mě tu.
Nutí mě cvičit a vařit mu.
Pomoc! Pomozte mi někdo, než se do mě zamiluje!
Stůj!
Máš to nějaký pomotaný.
Já se do tebe nezamiluju. To ty do mě.
- Já na lásku nevěřím. - To tak!
Oba jsme si to tu užili.
To je sporný.
Když jsem zveřejnil vlog, kde jsem Khani představil,
chtěl jsem jí tím dát najevo,
že náš vztah posuneme dál, když to zveřejním.
NAHRÁVÁM VIDEO
Máme holčičí den.
A protože tu Khani žádný holky nemá,
musím jít s ní.
Už jsem zase žena. Mám krásný řasy.
Už nemám plnovous.
- Zase vypadá jako mimino. - El guapo.
Přišlo mi, že jsme pár, aniž bychom tomu tak říkali.
Jakou chceš barvu? Mně se budou líbit všechny.
- Khani je protivná z hladu. - Nejsem!
Musíme ji rychle nakrmit.
- Co budeme dnes dělat? - Necháme se tetovat.
Khani si nechává vytetovat na žebra „pura vida“,
ale zapomněla použít deodorant.
Nebylo to jeho jméno.
Byla to jen památka na společně strávený čas.
Znamená to „čistý život“. Užívala jsem si,
že jsme spolu na Kostarice žili naplno.
Nakonec jsem si vybral leguána.
Spike půjde sem.
Teď se ho nezbavím. Bude si ze mě navždy dělat srandu.
Pura vida.
- Nic nevidím! - Štve tě to?
Ne. Jak bych se mohla na takovýho roztomilouše naštvat?
Pojď jíst.
Násilí není řešení.
Jsi strašpytel.
DEN 58 POČET DNÍ DO ODJEZDU: 11
Když jsem zveřejnil vlog o Khani,
netušil jsem, kolik lidí to uvidí.
Viděla to jedna holka, co mě sleduje, a zeptala se, jestli to může sdílet.
SDÍLET
Jako první jsme dělali rozhovor s People Magazine.
To rozpoutalo obrovský kolotoč. Najednou o nás věděli všichni.
PÁR ODJEL NA TŘETÍ RANDE NA KOSTARIKU, ALE KVŮLI KORONAVIRU NEMŮŽE PRYČ
Od té doby to byl jeden rozhovor za druhým.
Matt Robertson a Khani Le uvízli na Kostarice.
Dřív jsem o svých vztazích vůbec nemluvil
a najednou celý svět věděl, že mám holku, která o tom ani neví.
V jednom z prvních rozhovorů
se nás zeptali: „Takže spolu chodíte?“
A Matt odpověděl: „No jasně!“
A já si v hlavě říkala: „Fakt?“
Matt pak dělal, že nic takovýho neřekl.
Mám tě plný zuby.
Proč?
Vůbec se mi nelíbilo,
že o mém soukromí ví celý svět.
Viděli to mí příbuzní a tetičky začaly psát mámě.
Její lži ji konečně dohnaly.
Věděla jsem, že se to dozví i v práci. Tak jsem zavolala šéfovi.
„Jen jsem ti chtěla říct, že se brzy dozvíš,
kde jsem byla posledních pár měsíců.
Byla jsem na Kostarice s jedním chlapem.“
Přišlo jim to vtipný a mně se ulevilo.
Ale pak jsem se začala bát,
že to uvidí i můj táta.
Ale stejně jsem mu to nedokázala přiznat.
Jsem nervózní.
- Proč? Máme to za sebou. - Zlato.
- Tak jo. Jeremy se ptá... - Na co?
Moc nemluvíš.
Tak znova.
Rozhovory jsem nenáviděla. A tenhle Matt mi vadil.
Začala jsem přemýšlet, proč to vůbec dělá.
Co když se rozejdeme,
až se vrátíme, a bude po všem?
Byli jsme pod tlakem. Lidi chtěli, aby nám to vydrželo.
Lidi jim fandili.
Přáli jim, aby to byla láska jak z románu.
A Khani se mě občas ptala: „Co když to tak není?
Nechci nikoho zklamat.“
Říkala jsem, ať na to nemyslí. „Dělej to pro sebe.
Jestli s ním chceš být, buď s ním proto, že to chceš ty.“
- Khani se vyrovnává se slávou tím... - Hej!
...že se zamaskovala.
Vzala si kšiltovku, co jsem jí koupil.
Nikdo neuvidí, jak vypadám.
Žádné autogramy, žádné fotky, prosím.
Matt říkal, že to všechno kolem zvládne,
protože je na tohle stvořený.
Ale bojím se, že Khani o nic z toho nestála.
- Všechno je pro Khani. - Všechno ne.
Já měl tady ten malý talířek s půlkou sendviče.
A ona měla zbytek.
A to ještě není všechno.
Je to zvíře.
Všichni mi o tom příběhu psali.
A pak mi ségra napsala na skupinovém chatu.
CHIVES (SESTRA): TEĎ JSEM O VÁS ČETLA V PEOPLE
KIMPLE (SESTRA): LOLOL
CHIVES (SESTRA): UPS, ŠPATNÝ CHAT
MAJ (MÁMA)
A teď máma poslala smajlíka. Je moje rodina normální?
- Ukaž. - Nijak mi to neulehčujou.
Problém je, že jedním z těch pěti lidí je tvůj táta.
A on neví, že jsem tu já.
Tatínku, jen vám chci říct, že jsem fajn chlap.
Starám se o Khani a bráním ji před pavouky.
Ale před hmyzem mi to nejde.
Je celá poštípaná, ale snažím se.
- A... - Je to fajn chlap, tati.
Tak se moc nezlobte...
na Khani.
- Chránila vás... - Máma nenávidí vousy.
- ...před pravdou. Fakt? - Jo.
Do háje, teď musím...
Ahoj, maminko.
Jsem fajn chlap.
Teď mám ty vousy lepší než dřív.
To je moje nová kérka. Spike.
- Nesnáší tetování. - Tak se nedívejte.
Jen to zhoršuju.
DEN 69 POČET DNÍ DO ODJEZDU: 9
Buenos dias!
Na co to je?
Zrušili nám let.
Já to viděla.
Ty už to víš? Aha.
Už tolikrát to vypadalo, že poletíme domů, ale pořád nic.
Co budeme dělat?
Už to není sranda. Chci jet domů.
To je tvá práce.
Ne, jen další...
Zavolala jsi jim, ať ho zruší, co?
Protože se tu bavíš.
Jediný další let od ambasády odlítá už zítra.
Zbývají tři místa.
Ambasáda tehdy vydala oznámení,
že vláda domlouvá lety pro občany.
Musíme se vrátit. Tak jsme to kousli
a utratili tisíce dolarů za letenku domů.
Tentokrát jsem tomu věřil.
Potvrdili nám to. Měl jsem to v mobilu.
Vrátíme se do Států.
Čeká nás poslední ubytování. Snad.
Držte nám palce.
MÁMA: MUSÍŠ ŘÍCT TÁTOVI, S KÝM TAM JSI
KHANI: FAJN
Máma řekla, že na to stejně přijde, tak ať mu to radši řeknu já,
než si to zjistí sám.
„Řekni, že s ním už nějakou dobu chodíš. Ne, že se znáte chvíli.“
Budeš mu lhát zas?
Zase mu budeš lhát.
Jo, ale tohle je menší lež,
aby se s tím líp vyrovnal.
Vždyť si přečte ty články. To mu řekneš, že taky lžou?
Jo.
Tys nikdy rodičům nelhal?
Jo, ale ne o všem.
Zato ty jim lžeš o celým svým životě.
V podstatě jo.
- Budeš lhát i mně? - Říkala jsem ti to.
- Co? - Tobě bych nikdy nelhala.
Proč se u toho směješ?
Netuším.
Táta mě omezuje, tak musím lhát, abych mohla žít svobodně.
- Dokud tě nebudu omezovat... - Jo.
Když mi budeš bránit v tom, co si chci dělat, začnu ti lhát.
Dobře.
Budeš zvracet? Proč?
Nesnáším hovory s tátou.
Věděl jsem, že je z toho telefonátu dost nervózní.
Docela dlouho to odkládala.
Tobě to ale sluší.
Kéž by mi to tak slušelo i na BuzzFeedu.
Fuj.
Vypadni odsud!
Ahoj.
Ahoj, tati.
Ahoj. Jak je?
Jak se tam máte?
Ujde to.
Neříkej mi, že ti zrušili let.
Ne tak úplně. Ale...
A jéje. Co se děje?
Říkala jsem ti, že jsem tu s přáteli, ne?
S jedním z nich tak trochu chodím.
Počkej. S chlapem?
Jo.
Neříkala jsi, že jste tam samý holky?
Ne, jen že to jsou kámoši.
Dobře. To se mi vůbec nelíbí.
Někdo se o našem příběhu dozvěděl
a líbil se mu.
Tak se o tom teď začalo všude psát.
Takže se o nás teď všichni zajímají.
Dávej si velký pozor na to, co řekneš.
Hned změnil tón a začal mě poučovat.
„Všechno, co řekneš, zůstane na internetu navždycky.
Musíš být opatrná.“
Tak jsem si tu jeho přednášku vyslechla.
Doufala jsem, že na toho chlapa zapomene a nebudeme se o něm bavit.
Vůbec jsi nám neřekla, že jsi tam s chlapem.
Jsi tam s ním dva měsíce.
- To není... - Jo.
To se mi nelíbí, Khani.
Ani nevíme, co je zač.
Vím, že máš vlastní hlavu,
ale...
Je to dlouhá doba.
Nečekali jsme, že tu budeme tak dlouho.
A nejsem tu s ním sama.
- Jo? - Dobře.
Už jsi to řekla mámě?
Pak jí zavolám.
Určitě bude chtít vidět, jak vypadá.
- Jo, pošlu jí to. - Dobře.
Tak jo.
Mám tě ráda.
Já tebe taky.
Ahoj.
Čekala jsem, že bude víc...
že bude víc kritizovat moje rozhodnutí.
Ale bral mě jako dospělou,
tak jsem začala přemýšlet, proč jsem mu lhala.
Nejsem zvyklá říkat tátovi, co cítím.
Fajn.
Tak povídej.
- Jak to šlo? - Dostala jsem přednášku.
O čem?
Abych si dávala pozor, co říkám do médií.
„Může se ti to vymstít.“
A co říkal na mě?
Říkal: „Jsi tam s chlapem? To se mi vůbec nelíbí.“
Moc se mi neulevilo.
Věděla jsem, že na to bude myslet.
Co když si to najde?
Jen mě to stresovalo ještě víc.
DEN 78 POČET DNÍ DO ODJEZDU: 1
Náš poslední den!
Přesně tak, poslední den na Kostarice.
Jak se cítíš?
Těším se domů.
Jo?
Těšíš se do Texasu?
Ty poslední dny na Kostarice byla Khani myšlenkama mimo.
Bylo to divný. Bylo to tím odjezdem,
nebo jsem něco udělal? Nerozuměl jsem tomu.
- Co děláš, Khani Kharnitas? - Check in!
- Na co? - Na náš let domů.
Den 78 a my děláme check in. Takhle daleko jsme se ještě nedostali.
Táta mi poslal článek s tučným nadpisem: „Internet nezapomíná“.
Opovaž se zapomenout.
Na tebe nikdy.
Spíš by mě zajímalo...
Přemýšlel jsem...
- Jak to říct nenuceně? - Nad čím jsi přemýšlel?
Máš pocit, že tě ten výlet nějak změnil?
Nebo vůbec?
Asi vůbec.
- Ne, ale... - Mě osobně?
- Jo. - Jako člověka?
Vůbec ses nezměnila? Nezkusila jsi nic novýho?
Říkala jsem ti, že se nerada svěřuju.
Tak aspoň něco.
Přijde mi, že ses tu docela svěřovala.
- Nutil jsi mě. - Ne.
- Abych to dělala. - Sama jsi to chtěla.
Na začátku jsme se hlídali oba.
Hodně.
Potím se.
Kdy ses přestala tak moc hlídat?
A ukázala ses, jaká jsi.
Ty se pořád hlídáš?
Na něco jsem se ptal.
Kdy ses přestala tak hlídat?
Přijde mi, že poslední dobou se zas hlídám.
Jak to myslíš? Proč se hlídáš?
Jen si dávám pozor.
Jsi tak negativní.
- Užij si to. - Nedělám si naději.
Nedělej si naděje, jen si to užij.
Snažím se.
Říkalas, že nemyslíš na budoucnost.
Taky že ne! Ale všichni se ptají,
co budeme dělat teď a jaké máme plány.
Co se stane, až se vrátíme. Ale já nevím!
Nikdo neví.
Když jsem prohlásil, že spolu chodíme,
začala nad tím dost přemýšlet.
Vyvolalo to úplný restart. Zase se přede mnou začala hlídat.
Byla to hloupost.
Když jsme konečně mohli odjet, bylo to hořkosladký.
Nebyla to obyčejná dovolená. Nikdy na to nezapomenu.
Nechtěla jsem jet domů a předstírat, že se nic z toho nestalo.
Ahoj, Kostariko.
Ten výhled mi bude chybět. Tak my jedeme. To snad není možný!
A dokonce jedeme i včas.
Jestli to vyjde, budeme po třech měsících zpátky v Estados Unidos.
Vyjde to.
Přemýšlela jsem, jestli nám ty rozhovory nezavařily.
Co když se ho nikdy nezbavím? Co bude, až se vrátíme?
O tomhle jsme nikdy nemluvili.
Co když se naše cesty rozejdou?
Khani je na mě naštvaná,
protože nás na letišti poznávají lidi.
Nechci, aby mě poznávali.
Chodí za námi a přejí nám štěstí.
Jsi kostarická celebrita.
- Podepíšeš se mi? - Nech toho.
- Chceš pomoct? - Ne!
Nepotřebuju tě.
Jen mě chceš.
Jsme v letadle.
Díky, že s námi letíte.
Nonstop linka do Houstonu. Cesta potrvá tři hodiny a 27 minut.
Vítejte na palubě.
Jsme tu!
Jestli projdeme kontrolou. U tebe nevím.
- Hej! - Jsi potížistka.
Ty jsi.
MEZINÁRODNÍ PŘÍLETY
POJĎTE SE NAJÍST!
Mají bramborový salát!
- Krásně to tu voní. - Jo.
Polož to.
Cos říkala?
Ptala jsem se, kdy máme výročí.
Prvního rande nebo začátku chození?
Začátku chození.
- Já... - Dej mi to.
Kdy máme výročí?
Ani ses mě nezeptal.
Na co?
- Jestli se mnou chceš chodit? - Jo.
Fajn. Chceš se mnou chodit?
Ne!
Udělala jsi to schválně.
- Chceš se mnou chodit? - Ne!
Chceš se mnou chodit?
Fajn!
Takovou odpověď nepřijímám.
Ano.
Matthewe Thomasi Robertsone.
Chodíme spolu.
Řekla ano. Takže teď jsme pár.
Ta láska nepřišla v jednu určitou chvíli.
Bylo to vyvrcholení toho, čím jsme si prošli
a co pro mě udělal. A jak je mi s ním dobře.
Najednou mi došlo, že ho miluju už dlouho.
Stěhujeme se! Prvních pár krabic.
Nejvíc jsem se změnil v tom,
že mi všechny ty lajky a příspěvky,
které pro mě byly důležité a nakopávaly mě,
najednou nahradila Khani a její láska.
Už nemusím navazovat vztahy na internetu,
protože tenhle náš vztah je to jediné, na čem záleží.
Najíždíme na most. A za ním budeme v Maine.
Večeříme humry v Maine.
Khani poznala mou rodinu.
A má novýho přítele. Gabe, řekni ahoj!
Ahoj.
Ahoj, Bobe.
- Ahoj, Bobe. - Jak je?
- Rád tě vidím. - A já tebe.
Cože to přesně je?
V podstatě je to kachní vejce.
Dobře. Musíš si ho oloupat.
A pak...
- Jak to chutná? - Líp, než to vypadá.
No nevím.
Dáme si nahoru závod, pane Le?
Je mi s ním hrozně hezky.
Do ničeho mi nemluví a já tak můžu být sama sebou.
Nemám pocit, že bych mu musel lhát.
Už jsem to s láskou vzdala
a nechtěla jsem si vůbec nikoho hledat.
Ale i tak se mi povedlo se zamilovat.
Nakonec to není tak špatný.
Mají spolu psa jménem Banks.
Tady je naše miminko, Banks.
Khanin miláček.
Býval jsem to já, ale pak k nám přišel Banks.
Je jednička. Naše další tetování bude Banks.
Přišla chvíle, na kterou čekala. Jdeme na to.
Je pryč!
Nashle.
Nejdelší rande Matta a Khani stále pokračuje.
Nezamiluju se do tebe.
To určitě!
Překlad titulků: Anna Farrow