Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ПОЛІЦІЯ
Франк Моліна.
Стерв'ятників не зупинить навіть дощ.
Можна мені глянути?
Усе просто, Альмаґро.
Або я зайду й напишу про цей випадок, або піду додому
й напишу про тебе та твій жахливий поліційний відділок.
Маєш дві хвилини.
Молода пара.
За 30.
Викличте швидку! Альмаґро!
Ми всі троє мали померти.
Задоволений?
Тепер можеш іти.
Ти знаєш, що в них передозування.
Про що не вартує писати навіть у тому гівняному журналі.
Вони померли, бо пили токсичну дощову воду.
Хто ж такий дурний, щоб пити це лайно?
Вони померли, бо дуже вірили.
Дівчина була жива.
Якби ти працював добре, міг би її врятувати.
Бий сильніше!
Ну ж бо!
Пані та панове,
улюблениця публіки!
Пані Розгром!
- Пані! - Пані!
ОПИРАЙСЯ БОРИСЯ
БЕЗ СТРАХУ
Представляємо непереможну чемпіонку цього сезону!
За пані цього вечора -
Королеву хаосу!
Так, панянки. Покажемо класну виставу.
Заборонено бити нижче пояса, дряпатися.
Гей!
Перестаньте, інакше вижену!
Ану, розійдіться.
По своїх кутках. На мій рахунок.
- Пані! - Пані!
Ну ж бо!
Уставай! Борися.
Це пані Розгром?
Що ти робиш? Ти ж мала програти!
- Пані! - Пані!
ПОСВЯЧЕНИЙ
Не секрет, що минулі десять років були найскладнішими для нас усіх.
У місті висохли всі джерела питної води.
І ми одне за одним вмирали.
Не лише від спраги,
а й від хвороб, якими вже не хворіли століттями.
Ці нещадні кислотні дощі затоплюють наші вулиці, труять наші тіла,
а ми як ті потерпілі, що вмирають від спраги в океані, повному води,
з якого не можна випити ні краплі.
Дефіцит води реальний, ми не можемо його заперечувати.
Та це не має затуманювати нам розум.
Тому сьогодні я з радістю представляю вам
план розвитку Касби.
Проєкт, призначений докорінно змінити цей простір
і створити майбутнє, якого це місто ще не бачило.
Мере, чи є у вас схвалення вашого батька на такі зміни?
Від самого висування я був незалежним лідером.
Його політична машина не є незалежною.
Усім дякую.
Бій був дві години тому. Уже запізно вболівати за мене.
Тобі не потрібна фанатка.
Тобі потрібна відповідальна доросла, яка допоможе змити макіяж.
- Як ти так довго жила без мене? - Не знаю.
Що таке?
Сім'я з майстерні теж зникла.
- Дім порожній. - Ти маєш це опублікувати.
- Спершу маю поговорити з Франком Моліною. - П'яним журналістом?
- Для мене це занадто. - Ніколи так більше не кажи.
Ти у своєму ділі найкраща.
Ходімо додому, я тобі все розповім.
- Не знаю, чи ночуватиму вдома. - Я забула про твоє побачення.
- Можу побачитися з ним завтра. - Ні, ти так довго цього чекала.
Я тебе знаю, Моні. Ти прийшла, бо я тобі потрібна.
- Ходімо додому. - Дівчинко, я в порядку.
- Бувай. - Якщо хтось може тут зарадити, то це ти.
- Я тебе люблю. - А я тебе.
Пустунка.
Як завжди.
Прошу.
Пас.
Панове.
Цього разу виграв я.
Так!
Здавай.
Що таке, Моліно?
Ти вже й душу заборгував.
Пас.
Що ти робиш?
Ти про що, Моліно?
Думаєш, я дурний?
- Підтримай компанію. - Або навчися грати.
Що ти замислив?
Пан Франк Моліна.
Моніка Переа.
Я вже кілька годин тебе шукаю.
Наступного разу йди за пацюками - і знайдеш мене.
- Як ти, Моні? - Я купила квартиру.
- Як там позаштатна журналістика? - Сам подивися.
КАСБА ОПИРАЄТЬСЯ
Гарна назва.
Ти завжди борешся.
У цьому житті я лише й умію, що боротися.
Мені жаль, що в тебе так склалося в газеті.
Та газета була не для мене. Тепер я пишу для «Вечірніх хронік».
Ти заслуговуєш на краще.
Нащо я тобі здався?
На своїх уроках
ти казав, що боїшся братися за деякі справи.
І що нам за них таки треба братися, а не тікати.
- Того вчителя більше немає. - Люди з Касби зникають.
У мене є дані, свідки...
Повторю: то навіщо тоді тобі я?
Мені треба журналіст, який допоможе розібратися, що відбувається.
Сама опублікуй. У тебе є все необхідне, щоб здійняти галас.
Франку, це всього кілька годин.
Завтра.
Поговоримо завтра. Ти знаєш, де мене знайти.
- Ніколи не думала, що закінчу на рингу. - Чому?
Через тата.
Після боїв він вертався додому зі зламаним носом і розпухлим лицем.
Він був схожим на цей дім.
У нього був великий потенціал,
але його душа була повна таємниць і павутиння.
Цей дім належав моїй сім'ї.
Він пустував багато років.
Колись ми з братом приходили сюди ховатися.
Схоже, ти досі це робиш.
Я не ховаюся, Ґабі.
Я такий і є. Від тебе я нічого не приховую.
Що?
Я заглядаю тобі в душу.
І що ти там бачиш?
Страх.
Не перед тобою.
Точно не переді мною.
Чекай.
Це тобі.
Знаєш, що відчуває жінка, коли їй дарують щось після сексу?
Це не той випадок. Я кілька місяців усе планував.
Якби я дозволила тобі подарувати мені лиш один подарунок у житті,
ти б подарував його?
Подобається?
Дуже. Така краса.
Одягни.
Ні.
Відкладемо до мого наступного бою.
КАСБА ОПИРАЄТЬСЯ
КРАСА НА ВУЛИЦЯХ
Ґабі?
- Що сталося? - Дівчина вискочила з третього поверху.
Яка іронія, що в місці, де дощ ніколи не припиняється,
не можна пити воду, тому що вона токсична.
Ця сім'я це знала, тому й сказала: «Досить».
Ми як пасажири в літаку, що падає, але відмовляємося в це вірити.
Коли ми це усвідомимо...
Буде надто пізно, і ми лише побачимо, як наші тіла розбиваються об асфальт.
«Останньою бунтарською дією, до якої ми ще зможемо вдатися,
буде вибір померти від спраги чи від токсичної дощової води».
Що це в біса таке, Моліно?
П'ять сторінок нісенітниць? І жодної фотографії.
Ти працюєш тут уже кілька місяців, а фоторепортажів досі не було.
Жодних сенсацій. Я ж дав тобі фотоапарат.
Повторю, я не фотограф.
Тоді чому ти тут сидиш? Не розумію.
Поглянь, ось що мені потрібно.
Сенсаційність, а не та дурня, яку ти мені приніс.
Людей цікавить смерть.
Що це?
Якась трансгендерка вистрибнула з вікна. Не знаю.
Моліно, я скажу тобі дещо, щоб не було непорозуміння.
Бачиш, про що я прошу?
Франку.
Франку!
Спокійно. Це я, Кармен.
Розслабся.
Що ти тут робиш?
Я хвилювалася. Ти не відповідав на дзвінки.
Ми ж рік не розмовляли.
Це сестринське чуття.
Цього разу твоє шосте чуття тебе підвело.
У мене все добре.
- Я зварю тобі юшку від похмілля. - Я не голодний.
- Чому ти не хочеш моєї допомоги? - Я нічиєї допомоги не хочу.
Твоєї тим паче.
Коли ти востаннє пив свої пігулки?
Я п'ю їх регулярно.
Тобі потрібна допомога. Професійна.
Ні, забудь.
У тебе біполярка.
Я не повернуся в психлікарню.
Що це?
Ні, це...
Подруга покінчила життя самогубством.
Чому ти на це дивишся?
Щось не сходиться.
- Ти проводиш розслідування? - Ні.
- Чому б не провести? - Бо я не детектив.
Я просто нещасний невдаха, що борсається у вигрібній ямі.
Хочеш себе пожаліти? Як хочеш.
- Я тобі не підіграватиму. - І не треба.
Хіба я просив тебе прийти? Кликав?
Я скажу тобі одну річ і більше не повторюватиму.
Добре, кажи.
Ти найкращий журналіст у цій вигрібній ямі.
Вмийся. Прийми пігулки. Іди на роботу.
Твоя подруга померла, а ти сидітимеш склавши руки?
Франку, ти не такий. Тобі не начхати на людей.
Я приготую тобі юшку, хочеш ти того чи ні.
Поліція нічого не зробить. Влада теж нічого не робитиме.
Нікого не обходить, що відбувається в Касбі.
От фігня. А нам що, мовчати?
Нічого не робити?
Як нам це змінити?
Опиратися.
Як Моні.
- Як Моні. - Як Моні.
Як Моні.
- За Моні. - За Моні.
Ґабі...
ЗА МОНІ
Франку.
Що ти тут робиш?
Я говорив з Моні у вечір її смерті.
- Я просила її не говорити з тобою. - Я на твоєму боці.
- Ми далеко не на одному боці. - Ми обоє знаємо, що Моні себе не вбивала.
Ні! Моні б ніколи цього не зробила.
Тому я маю кілька запитань.
Ти говорив з нею у вечір її смерті.
Моні, певно, розповіла все, що тобі потрібно знати.
Ні, того вечора я не міг...
Я не міг їй допомогти.
Якщо не міг тоді, коли вона була жива, то що можеш зробити для неї тепер?
- Дозволь допомогти. - Хочеш допомогти?
Для початку знайди її.
Не розумію. Знайти її?
Її тіло зникло. У моргу його немає.
Поліція нічого не знає.
Ніхто не знає, де вона.
Знаєш, скільки тут тіл, Моліно?
У нас спалах туберкульозу й прокази.
Дефіцит води повертає нас у Середньовіччя.
Це не займе багато часу.
Я знаю, що ти береш нікому не потрібні тіла
й проводиш над ними всілякі експерименти.
Я лише хочу знати, чи мою подругу спіткало те ж саме.
- Коли її мали привезти? - У суботу.
- Як її звали? - Моніка Переа.
Твою подругу сюди не привозили.
Нічого не розумію.
Тіла зникають не тільки в нас.
Дай підказку.
Ця дівчина була для мене важлива.
Якщо хочеш дізнатися, що з нею сталося...
спитай у поліції.
Ти не збираєшся за це заплатити?
Моліно.
Чуєш, я чекав на твою статтю
про нібито отруєні родини.
Що сталося?
Не знав, що ти такий відданий читач.
Бачиш? Я поважаю твою роботу.
Ти завжди задовбаний і нещасний, і все одно щоранку йдеш на роботу.
Це викликає захват.
Ось. За рахунок закладу.
Повзи назад у ту діру, з якої виліз.
Якщо ти прийшов не жебрати, то для чого?
Що сталося з тілом Моніки Переа?
Ти про що?
Воно зникло з місця злочину. Куди поділося тіло?
Багато всього зникає.
Може, канцелярська помилка. Нема чого розслідувати.
- Хто віддав наказ? - Який наказ?
Наказ позбутися тіла Моніки Переа.
Що ти приховуєш?
Коли ти вже припиниш вигадувати всяке?
- Думаєш, хтось щось приховує? - Коли ти почнеш добре робити свою роботу?
Пішов ти.
Чому ти позбувся тіла Моніки Переа?
Якщо маєш у чому нас звинуватити,
опублікуй це в тій газеті, у якій працюєш.
І відчепися від мене.
Хтось хоче замаскувати вбивство під самогубство, і ти знаєш хто.
Справді?
Звучить загрозливо.
Може, вона пхала свого носа туди, куди не слід, тому так скінчила.
Ти розумний, Моліно.
Винеси урок для себе.
Нехай щастить.
Що це?
Що ти тут робиш? Дай гляну.
- Нічого. - Дай гляну.
«Смертельна борчиня».
- Подобається? - Такого жахливого імені я ще не чула.
Вгадай що.
- Що? - У мене є дещо, що тобі сподобається.
- Покажи. - Вгадай.
- Ну ж бо. - Вгадай!
Що там у тебе? Покажи.
«Пані Розгром».
Подобається?
Дуже.
Я тебе люблю.
Що б я без тебе робила?
Не розумію, чому ЗМІ такі одержимі моїм татом.
- Це нормально. Він залишив важливий слід. - Але треба рухатися далі.
Не переймайся цим.
Тобі треба зосередитися на голосах, необхідних для реконструкції Касби.
Так ти залишатимешся в центрі уваги.
Який у мене рівень підтримки?
Дуже високий у Касбі.
Бо ми все робимо правильно.
Так, але підтримка членів ради сильно впала.
Я поговорю з кожним із них. Організуймо якийсь захід.
Ці голоси нам потрібні за всяку ціну.
Усім начхати на ґудзик.
Це важливо.
Особливо для людей, чия підтримка тобі потрібна.
Що ближче ти до Касби, то далі від своїх людей.
Так, ти ж знаєш, що я працюю на членів ради й на Касбу.
Ти або на їхньому боці, або на цьому боці.
Усе просто.
Бачиш? Річ не лише в ґудзику.
А в нашу першу шлюбну ніч...
Розстібнеш ґудзики на мені?
У першу шлюбну ніч і побачимо.
Пане.
Скажи Вероніці, що в мене дзвінок.
Я розмовляв з начальником поліції. Ніхто не знає, що сталося.
Серйозно? Від поліції жодної користі.
Не знаю, що ще можу зробити. Трохи порозпитував.
- Якщо ти не можеш, то хто? - Нам треба змінити систему.
Я не можу чекати на такі зміни.
Те, що з нею зробили, жахливо.
Ти змогла поспати?
Поговоримо пізніше.
Левіафан Лопес був легендою.
- Ти знав мого тата? - Авжеж, як усі.
Знаєш, чим усе скінчилося.
- З нього зняли маску під час бою. - Найгірше приниження для борця.
Я десь читав,
що в нього були Моргеллони від пиття дощової води, звідси проблеми з боротьбою.
У нього були проблеми з алкоголем.
Звідки ти знав Моні?
Вона не розповідала.
Вона моя студентка.
З університету.
Пам'ятаю, як на першому уроці вона все спростовувала.
Потім ми потоваришували.
Власне, вона подарувала мені цей диктофон.
Досі користуюся.
А ви як познайомилися?
Моні написала про мене статтю.
Прочитавши її, відчула, що сама себе не знаю.
У неї була така сила.
У неї був...
винятковий талант.
Франку, як думаєш, що сталося?
Ґабі, як я вже казав, я не вірю в самогубство.
Подивися під стіл.
Моні захищалася від когось.
Прийшовши до мене в той вечір,
вона розповіла, що розслідує якісь зникнення.
- Ти про це щось знаєш? - Усе в цій коробці.
Тут файли, номери телефонів.
Подивимося.
Це записник Моні.
Дай гляну, чи тут щось є.
Має бути інформація про її вбивцю.
Вона не знімала цей медальйон.
- Коли вона стала релігійною? - Моні була атеїсткою.
Відколи Моні розслідувала зникнення,
вона почала ходити в церкву й розмовляти з отцем Лазаро.
Де ви взяли всю цю воду, отче?
Допоможіть мені. Підійміть усю цю воду.
Заходьте.
Ласкаво просимо.
Франку.
Я зайнятий.
Усього на хвилинку, отче. Це важливо.
Така трагедія. Вона зустрічала переселенців.
Була нашим контактом з посушливими зонами.
Вона розслідувала якісь зникнення.
Вам про це відомо? Вона вам щось казала?
Ну, не знаю, чи це стане в пригоді,
але вона питала про людей, які не поверталися в церкву.
Пам'ятаєте їхні імена? Знаєте, що то були за люди?
Чекай на мене тут.
Ти мені снився.
Що?
Ти мені снився.
Як тебе звати?
Її звати Алісія. Вона помирає.
Ось імена.
Леонідас Чаморро, брат Яри?
Ви знаєте, де жили ці люди?
МАНУЕЛЬ
ПОКИНУТО
Агов?
АНТОНІЯ ТАПАС
ПОКИНУТО
ІЗАБЕЛЬ ЛІСКАНО
ОРХУЕЛА
ПОКИНУТО
ЛЕОНІДАС ЧАМОРРО
Я думала, ти помер, Франку.
Потрібна твоя допомога, Яро.
Це щодо твого брата.
А що з Лео?
Хочу знати, що з ним сталося.
Лео мав ливарню в Касбі.
Йому погрожували, аби він її продав.
Він відмовлявся, аж доки одного дня просто зник.
Люди кажуть, він кудись поїхав, але...
Він нізащо не поїхав би, не сказавши мені.
Коли хтось отак зникає, таке враження, що в тебе вкрали життя.
Мені дуже шкода, Яро.
Вибач за настирливість, але...
Що сталося з ливарнею?
Вона тепер геть закинута.
А де вона розташована?
Розслідуй далі і побачиш, що буде.
Значення артефакту неоднозначне.
Так уже склалося.
Неоднозначність - дочка невігластва.
Певен, що це той артефакт, про який я просив?
Цілком. Музей відстежував його десять років.
Крім історичної цінності, він навряд чи має якесь значення.
Це неможливо.
Це карта до Зміїного гнізда.
Ми шукали її багато років.
Я мав рацію.
Зміїне гніздо таки існує.
ЛЕОНІДАС ЧАМОРРО
НЕБЕЗПЕКА - ПРОХОДУ НЕМАЄ
Він мертвий!
Тікайте!
Поліція оглянула місце злочину, але нічого не знайшла.
Сказали, що попелу не було.
Газеті потрібні реальні факти.
Вони вбивають і спалюють людей.
- Вони вкинули туди Моні. - Чому?
Тому що самогубство їм вигідніше, ніж убивство.
Який у них був план? Убити й забрати її.
Вона боронилася канцелярським ножем.
У боротьбі вона випала з вікна.
До цього вони були не готові. Тіло не мало потрапити до моргу.
- Докази, братику. Докази. - Мені вони не потрібні.
Ти приймаєш свої пігулки?
Принесла те, що я просив?
Тут якась помилка.
Це помилка. Тут сказано, що ливарня належить Евеліо Торресу.
Це помилка.
Власником ливарні є Леонідас Чаморро.
Ливарною володіє Леонідас Чаморро.
- І він також зник? - Атож!
Що тобі відомо про Торреса?
Ніхто нічого не знає.
Його справою займалася прокуратура, але...
Хіба ти не бачиш, Палестино?
Відбувається щось грандіозне. Усе пов'язано.
Що спільного може бути в Моніки, Чаморро, Евеліо
та решти твоєї карти? Не розумію.
От і я про це, вони всі зникли.
Ми не знаємо, де вони. Це не те саме.
Добре. Я знаю.
- Хто з прокурорів вів справу Торреса? - Ні...
Прокурорка Ґамбоа.
Зв'яжи мене з нею. Вона має щось знати.
Знаєш, що зі мною зроблять у газеті, якщо дізнаються про допомогу тобі?
Раніше нічого не помічали.
Мені треба поговорити з прокуроркою.
Що ти тут робиш?
Усе буде добре.
Гей.
Усе буде добре.
Клас.
Вітаємо, пане мере.
Стільки часу минуло.
Ну...
Як завжди?
Вона показує нам урок.
- Добре, що ми граємо не на гроші. - Дивися і вчися.
Сьогоднішній переможець.
Тільки тут він може бути просто Іґнасіо.
Для нього це як терапія.
Він розповів, що ти брав його на бої. Завдяки тобі ми й познайомилися.
За Купідона.
Купідон хоче відлити.
Ти тримаєш кий неправильно.
Слухай. Треба взяти його... Отак.
Я прекрасно пам'ятаю ту справу.
Торрес багато років працював, щоб придбати ту землю.
Вони з дружиною вирощували маніок і картоплю.
Дякую.
Смачного.
Потім один чоловік сказав їм, що хтось хоче купити їхню землю.
- Торрес відмовив. - Чому?
Знаєте, скільки років селянин має працювати
в цій країні, щоб набути якусь власність?
Торрес не хотів втрачати нажите.
Йому всіляко погрожували.
Доки одного дня Торрес не пішов у місто по підгузки
та так і не повернувся.
Уявіть, як це важко.
Вона мала оголосити чоловіка мертвим,
щоб мати змогу продати землю людям, які, найімовірніше, його й убили.
Вони заплатили стільки, скільки захотіли. Майже нічого.
Бідна жінка практично лишилася на вулиці з доньками.
Що з нею трапилося? Де вона зараз?
- Я з нею поговорю. - Не займайте її.
Їй багато через що довелося пройти, щоб вижити з дівчатками.
Вона не знає, що я взялася за ту справу.
- Кому вона продала землю? - Я не змогла з'ясувати.
Послухайте...
Убивця Торреса використовує його ім'я, щоб купувати іншу нерухомість.
Думаєте, це системний план?
Власником ливарні є Леонідас Чаморро. Як і Торрес, він зник.
Тепер власник - Торрес.
З Касби зникло багато людей.
Б'юсь об заклад, з ними роблять одне й те ж.
Як мені дізнатися, яку ще нерухомість купував наш покійний Торрес?
Хочете пораду, Моліно?
Облиште все й перестаньте розпитувати.
Це ви могли сказати по телефону. Ви прийшли, щоб допомогти.
- Пішов ти. - Ми з вами винні перед нею.
Як ми їй відплатимо? Купимо в неї юшки?
Чи допоможемо їй?
Чекайте тут. Зроблю дзвінок.
Моліно.
Пообіцяйте, що не зупинитесь, доки не опублікуєте це,
щоб ті покидьки поплатилися.
Обіцяю.
Ви й не уявляєте, скільки нерухомості зареєстровано на Торреса.
МОНІ
ЛАЗАРО
Франку.
- Що ти тут робиш? - Що ви тут робите?
Що це за місце? Що відбувається?
Це останнє джерело води в місті.
Питної води?
Ніби людина її і не торкалася.
Місцеві назвали його «Зміїне гніздо».
Вони також вірили в його цілющу дію.
Люди мають про нього дізнатися.
- Ні, не можна. Пообіцяй мені. - Послухайте.
Дехто дуже небезпечний уже знає про це місце.
Це неможливо.
Вони прибирають до рук усю нерухомість біля церкви.
Тому вони вбили Моні. Бо хотіли її квартиру.
Те ж саме сталося з людьми з її будівлі.
А також з Леонідасом Чаморро.
Леонідас... поїхав звідси.
Його вбили й спалили. Вони спалюють людей.
Я впевнений, що ви наступний.
Послухайте, отче.
Цей медальйон був у печі ливарні.
Придивіться до нього. Уважно.
Моніка.
Вони прийдуть сюди по воду. Їм потрібна ця вода.
Ні, вода для всіх.
Усе, що під землею, належить людям.
Від нерухомості довкола неї немає жодної користі.
Людям не належить нічого.
Той, хто за цим стоїть,
має достатньо влади й добре знає, що робить.
- Наскільки все погано? - Недуга прогресує.
Чиста вода потрібна вам якнайшвидше.
Що це?
Невеличке доповнення до законопроєкту.
Ми не можемо це зробити.
Ти мер. Ти можеш робити що хочеш.
Законопроєкт можуть не прийняти, якщо додати це зараз.
Люди проголосують за тебе, якщо повірять у твоє лідерство.
Вони не підуть на приватизацію надр.
Чому ні? Ви займатиметеся оновленням поверхні.
А ми заберемо те, що під землею.
Воду.
Я працюю для людей, а не для якоїсь власності.
Це не просто якась власність.
- Під землею нічого немає. - Під землею все.
Подивися на все це.
Це витвір твоєї уяви. Скільки ще людей помре через це?
Нестача води розкладає тіло
й отруює душу.
Майбутнє цього міста будую я, а не ти зі своїми божевільними ідеями.
Я.
Для мене це найважливіше.
Я змінюю історію.
Наш світ...
як звір,
що росте та гладшає
багато років, і має ясну долю.
Ти нічого не змінюєш.
Ти лише зміцнюєш звіра.
- Звір вмирає. - Звір безсмертний.
Ти хоч чуєш, яку дурню й безглуздя ти верзеш?
Таким ти хочеш, щоб тебе запам'ятали? Божевільним королем?
Я цього в закон не додаватиму.
Пані Розгром.
Тобі про щось каже?
Глянь останню сторінку.
Один місцевий журналіст править гроші за ці знімки.
Можеш уявити, як люди запам'ятають тебе, якщо вони будуть опубліковані?
Що б сталося, якби твій батько, цей божевільний король,
не захищав тебе?
Хто ще про це знає?
Я можу зробити так, щоб знімки зникли,
а ти тоді зобов'язуєшся проштовхнути цей законопроєкт.
А ще порвати з тією борчинею.
КАСБА
РЕФОРМА МЕР І ЙОГО БАТЬКО
ЗА СЛОВАМИ ДРУЖИНИ: «ЗНИК БЕЗ СЛІДУ»
Палестино, подзвони своєму редактору й вимагай опублікувати це про мера.
Немає доказів.
Бажання мера провести засідання, щоб додати розділ до законопроєкту
для приватизації надр, недостатньо.
Палестино, доказів чого?
Хіба не збіг, що мер додає розділ після цих убивств?
Очевидно, що винен у них сам мер.
Мер винен у смерті Моні. Думаєш, цього недостатньо?
Ні.
Я знаю.
Одна річ - казати, що вони хочуть воду,
а інше - просити газету
без доказів опублікувати звинувачення у спалюванні людей у печі.
Хочеш згнити у в'язниці за наклеп чи дискредитацію?
Я не хочу.
Послухай, зробімо ось як.
Дай мені номер редактора. Я подзвоню йому, покажу розслідування...
Я тобі вірю.
Я вірю тобі.
Але ти маєш дещо зрозуміти.
- Твій розум працює неправильно. - Чому ти мене не слухаєш?
Це не маніакальний епізод, я все чітко бачу.
- Знаєш, що я бачу? - Що?
Я бачу Франка пів року тому.
Я бачу Франка, який зруйнував свою кар'єру.
Ми вже через це проходили, брате.
Ми знаємо, чим це скінчиться.
Ти працюєш на мера.
- Пішов ти. - Скільки він тобі платить?
Він прислав тебе сюди поговорити зі мною.
Скільки він платить? Чи ти з ним трахаєшся? Скажи мені.
- Скажи мені, яка тобі вигода? - Я так більше не можу.
Ні... Ти трахаєшся із сином чи з батьком?
Скажи йому, що я вже все знаю. Скажи, що мені відомо геть усе.
І що я посаджу його в тюрму.
Зроблю все, щоб він заплатив за те, що зробив з Моні.
Так йому й передай.
Якщо я єдиний готовий протистояти монстру,
зіткнутися з ним лобами, подивитися йому в очі,
так тому й бути, бо тепер мене не зупинити.
Бо тепер нарешті мені все зрозуміло.
Я переходжу на інший бік, виходжу із цієї гнилі.
Я заступлюся за Моні, і справедливість восторжествує.
Ні, мені не можна боятися.
Не можна боятися. Моні добре знала, що нас посвячено в це жахіття.
Вона знала, що нас штовхають у цю бездонну яму,
безкінечну прірву.
Б'ємося об стіну, відскакуємо від неї.
Розбиваємося.
Я, мій голос, мертві, вода, дощ, кров,
усі в одному довбаному страху.
Маємо зупинити падіння,
цю гидоту, яка забирає наші життя, нашу воду.
Ми дійшли до цієї точки без знання, планування, розуміння.
Якщо мені доведеться поховати себе в стінах безодні
й роздерти себе, щоб зупинити це, так тому й бути.
Ми складаємо демонів один на одного.
Ми все бачимо ззовні, здалеку, з каналізації...
З місця, де живуть пацюки, які прикидаються богами.
Ґабі.
Франку, привіт.
Ні...
Ні, тільки не ти. Хто завгодно, але не ти.
- У всіх є свої секрети. - Секрети?
- Як тобі не соромно? - Ти про що?
Що тобі з цього?
У мене бій за пів години.
Що він тобі запропонував? Представити всім? Своєму татові?
- Я не мушу виправдовуватися. - Ти не порівняєшся з ними.
- А тобі яке діло? - Я бачив, що за твоєю маскою.
Я знаю, хто ти.
Ти божевільний п'яничка, який не знає свого місця.
Якщо вважаєш, що можеш мене засуджувати, то дуже помиляєшся.
- Я тобі не вірю. - А мені байдуже.
Це мер наказав убити Моні.
А ти йому допомогла.
Франку...
Що ти таке кажеш?
МОНІ
Вставай!
Бийся!
Ґабі!
Бийся!
Ну ж бо, вставай!
Ґабі!
- Ґабі! - Ходімо.
Пане мере, пані Вероніко. Ласкаво просимо.
- Пані. Пане мере. - Гарна робота.
Вітаю. Проєкт дивовижний.
- Мої вітання. - Антоніо, дякую.
Я певен, що з вашою підтримкою цей проєкт змінить місто.
Усього найкращого, пане мере.
Добре.
Ти маєш усі їхні голоси.
Ти впевнена?
Добрий вечір, мере.
- Мої вітання. - Дякую.
Останній потрібний тобі голос.
Такого ще не бувало.
Навіть зі старим.
Місто має лідера, який йому потрібен.
Навіть Авґусто не мав стільки влади.
Мере, радий вас бачити. Вітаю.
Дуже дякую.
- Ми не бачились із часу... - Вашої кампанії, пане мере.
Будь з мером.
Що сталося?
Журналіст.
Дай я тебе обшукаю.
Заходь.
Можна мені? Дякую.
Чому сюди?
Пан Авґусто хоче тебе бачити.
- Добре. - Усе?
- Розслабся.
Добре. Я в порядку.
- Його добре обшукали? - Так, пане.
- Франк Моліна. - Я хочу поговорити з мером.
Відколи це «Вечірні хроніки» цікавляться політикою?
Відколи мені довелося розслідувати системні переселення і вбивства.
Тут ніхто нікого не вбивав.
У мене достатньо доказів, що ваш син
наказував убивати людей, щоб забрати їхню нерухомість.
Нічого в тебе немає.
На твоїй стіні лише спекуляції психопата.
Звідки ви знаєте?
Чому на тій твоїй карті позначено церкву?
Що ти шукав? Скажи мені. Знайшов що-небудь?
Ти знайшов воду, Моліно?
- То був не мер. - Вода під церквою?
Це ви вбили всіх тих людей...
Ви вбили всіх тих людей, щоб розливати воду в пляшки?
Вам дійсно потрібно більше грошей? Що ще хочете купити?
Ніхто не розливатиме воду в пляшки.
Та вода для зцілення.
Ви при смерті.
Скільки часу вам пророкують?
Ви згниєте, не побачивши й краплі цієї довбаної води.
Клянуся, я вас знищу.
Та вода...
буде моєю.
І ти ніяк мене не зупиниш.
Якщо мільйон людей має померти,
щоб я прожив на день довше,
так і буде.
А тепер схили голову й вийди через задні двері,
як облізлий пес,
якщо не хочеш, щоб твоя сестра Кармен закінчила в печі,
як твоя подруга Моніка Переа.
Маєте гарний вигляд.
Це все фарс!
Цей злочинець систематично вбиває десятки людей у Касбі!
Просто щоб заволодіти останнім джерелом води!
Він наказав убити журналістку Моніку Переа й облаштував усе як самогубство.
Моніка Переа не вбивала себе!
Її вбили!
Іґнасіо.
Ґабі знає все, що ти накоїв!
Їй відомо все! Ґабі все знає!
Убивці! Я вас знищу!
Друзі, не звертайте уваги.
Це просто журналіст-алкоголік із психічними розладами.
Продовжуймо нашу вечірку. Так, синку?
Диригенте, музику! І попрошу оплесків!
Дякую.
...якщо не хочеш, щоб твоя сестра Кармен закінчила в печі,
як твоя подруга Моніка Переа.
Люди вимагають свого чудового мера.
Раджу тобі їм показатися.
Бачив, яку бучу ти щойно зчинив?
- Ніхто не повірить... - Громадська думка мене знищить.
Той журналіст сьогодні помре.
Але в нас є одна невирішена проблема.
Твоя коханка знає про наші справи.
Знаю, що в тебе на думці.
Якщо звинуватиш мене, вийдеш сухим із води.
Якщо я піду на дно, потягну тебе із собою.
Нам треба позбутися твоєї коханки.
Я можу переконати її мовчати.
Думаєш, я став Авґусто Помбо, переконуючи людей?
Я не Авґусто Помбо.
Ні? Думаєш, ти керуєш містом, бо проштовхнув законопроєкт?
Знаєш, скільки законопроєктів проштовхнув я?
Жоден із них не прийняли одноголосно.
То навіщо тобі все псувати?
Через якусь інтрижку?
Я побудував цю імперію не для того, щоб передати її боягузові.
Думай, як Помбо...
Мере.
Іґнасіо!
Це не мер.
Ґабі!
Будь ласка, відчини.
- Іди геть, я знаю, що ти накоїв. - Авґусто вбив Моні в мене за спиною.
- Ти знав. - Я щойно дізнався.
Я маю тобі повірити?
Це єдине, що має для мене значення. Прошу, відчини.
Ось твоє дослідження.
Не можна це палити.
Це не можна палити.
Ти казала, що можеш заглядати в мою душу.
Відчини, і знатимеш, що я не брешу. Відчини двері.
Будь ласка.
Чого ти від мене хочеш?
Прошу тебе, поки що...
Не розповідай нікому те, що знаєш.
Як ти можеш просити про таке?
- Твій тато вбив Моні. - Знаю, і заплатить за це.
- Але дай мені час. - Ні.
Будь ласка. Послухай...
Голосування наступного тижня. Якщо законопроєкт не приймуть, це кінець.
Кінець? Твій батько вбив багато людей!
Я знаю, і він за це заплатить. Дай мені тиждень.
Будь ласка.
Я хочу зробити все правильно. Ходімо в поліцію.
Ні.
Ось його зізнання.
Обіцяю, щойно все скінчиться, я піду в поліцію і передам їм це зізнання.
Але дай мені час.
- Де ти це взяв? - Неважливо.
- Дай мені час і обіцяй мовчати. - Це Франкова річ.
Дай мені час. Нікому не розповідай. Пообіцяй.
- Я маю це почути. - Не зараз. Це неважливо.
- Я маю почути. - Зосередься на моїх словах.
Не зараз!
Ні.
Ні...
Ти досі не розумієш?
Я спалю все це місце.
Кину тебе в піч.
А тоді дивитимуся, як ти гориш.
Ти так зі мною не вчиниш.
- Ти не зробиш цього зі мною. - Геть з мого дому.
Ти так зі мною не вчиниш.
Ти прийшов мене вбити?
Просто дай мені час.
Глянь мені в очі.
- Ти не зробиш цього зі мною. - Подивися в очі.
Ти прийшов мене вбити?
Ти не зробиш цього зі мною.
Не ти.
Ні.
Як ти це дістала?
Довелося трохи вмерти.
Ти зможеш із цим жити?
А в мене є вибір?
Куди ти подасися?
Опиратимуся.
Франку.
Моні пишалася б тобою.
У тебе є докази?
Тут у мене зізнання Авґусто Помбо.
Після такого тебе захочуть повернути в газету.
Ні.
Я не хочу повертатися.
Що ти тепер робитимеш?
Не знаю. Ще не знаю.
Я питаю, бо ти наживаєш собі найлютіших ворогів.
Ми шукаємо борчиню, яка вбила вашого сина.
Я цим займуся.
«Так спроба Авґусто Помбо заволодіти останнім джерелом води
викрила його багаторічні злодіяння,
убивство мешканців Касби та мрій міста,
якому рідко випадає шанс з оптимізмом дивитися в майбутнє.
Вода під нашими ногами -
це артерія, яка піднімається з пітьми, щоб дати цьому місту життя.
Це символ бунту
проти сил, які безжально тягнуть нас до пекла.
Проти інфекції, яка є гангреною всередині нас,
що розкладає нас, і яку ми й далі ігноруємо.
Це останнє джерело води є паливом,
що дає нам силу подивитися монстру в очі,
показати йому нашу лють
і ніколи більше не повертатися до нього спиною».
Заходьте.
«Але попереду нас чекає мінне поле,
нескінченна, здавалося б, безперервна мутація.
Попереду важкі часи.
Можливо, найгірші часи.
Ми підемо по уступу, дивлячись униз, у безодню,
яка кличе нас на ім'я.
Яка знає нас краще, ніж ми самі.
Але ні. Ми не можемо й далі заперечувати цю правду, боячись, що вона знищить нас,
тому що зараз, як ніколи,
якщо й варто за щось постраждати,
потрапити в пекло й чинити опір, то це за правду.
Автори: Моніка Переа
і Франк Моліна».
ПОСВЯЧЕНИЙ
Переклад субтитрів: Галина Шрам
Творчий керівник Юрій Лаховський