Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NIC NENÍ, JAK SE ZDÁ
Hej, zpomal!
Zvedni to, srdíčko.
SRDÍČKO
Babi!
Kde jsi?
Babi!
Kde jsi, srdíčko?
- Babi! - Paní Aysel taky není doma?
Babička si stěžovala na srdce, ale nezastihl jsem ji.
- Ty jsi Doruk, jestli se pamatuju. - Nepamatuješ.
Všechno při starém.
Nemůžu zastihnout babičku. Volala jsem, má vypnutý telefon.
Naše je zavřené. Třeba tohle bude otevřené.
Zavřeno.
- Zvoní to, ale nebere to. - Zvoní to uvnitř!
Asi to nemůžou vzít. Co teď?
No tak!
Moje dveře!
Co jste to provedly, děti?
Drž si to!
Jste jako malé.
Jak si můžeš stěžovat na srdce a pak nebrat telefon?
Mám toho nad hlavu a ty takhle.
Kde jste vůbec byly?
- Na pláži. - Na pláži.
Asi se mi vybil telefon.
A já ho tu zapomněla.
Jak jsem měla vědět, že hned přijedeš?
A cos myslela, že udělám? To by mě zajímalo.
- To už stačí! - Správně.
Nejsme děcka.
Kdykoli ti zavolám, říkáš: „Jsem v Evropě.“
Nebo: „Nemám signál. Ozvu se.“ Nebo: „Jsem v horách. Nevolej mi.“
- Ale prosím tě. - Nikdy na nás nemáte čas.
Nepřijedete, dokud neřekneme, že umíráme.
Změřil jsem to, ale nové můžu vsadit až zítra.
Jistě. To nevadí.
To bude dobrý. Jsem tu.
Jak to myslíš? Proč by to jinak nebylo dobrý?
No, člověk nikdy neví. Někdo se sem může vloupat, rozbít sklo.
- Pak bude muset někdo zasáhnout. - Opravdu?
Nejsi moc starý, aby sis hrál na rytíře?
Už takhle toho mám dost.
Ty si pamatuješ, jak jsem starý?
No, tak abychom šli. Přijel jsi zdaleka. Musí být unavený.
Kdybyste se necítily v bezpečí, přijďte.
Jen pojď.
Tohle tu můžu nechat. Teď už je to k ničemu.
- Pojď, babi. - Jdeme, chlapče.
Pár škrábanců a vyvádí, jako bych ji zničila.
Blbec.
Srdíčko, jsi v pořádku?
Je mi skvěle. Dokonce líp než většině dvacátníků.
Ale co ty?
Proč jsi mi rozbila dveře? To nemáš klíč?
Jela jsem do práce, babi.
Na klíč jsem ani nepomyslela.
Bála jsem se, že přijdu i o tebe.
Já se nikam nechystám, drahoušku.
Nikdy tě tu nenechám samotnou.
Chyběla jsi mi.
Moc jsi mi chyběla.
Holčičko moje.
Co tu dělám?
- Cože? Co to je za otázku? - Babi!
Udělala jsi lilkový börek.
No tak. O co ti jde?
O mého nevděčného vnuka. Nebyl jsi tu měsíce. Ani nezavoláš.
Ale, babi. Každý týden za tebou přece chodí Ulaş.
Mám toho hodně v práci. Musím makat.
Kvůli tomu se přece nezlobíš. Jde ti o něco jiného.
Zanedbáváš mě.
Já že bych tě zanedbával?
Jsi moje královna!
Chyběla jsi mi.
To určitě.
Teď poslouchej.
Už to prosím tě nikdy nedělej. Platí?
Prostě zavolej. Přijedu, ať už jsem kdekoli.
- Dobře? - Dobře.
- Zlatíčko. - Ten börek si dám rád.
Tak si nech chutnat.
Je v pořádku, ale zůstanu tu přes víkend.
- A co u vás? - Mužská sekce řádí.
Kerem je celý den u paní Selin.
Chce nafotit obálku na příští měsíc.
A zdá se, že paní Selin je pro.
Nemůžu odjet ani na den. Co má v plánu?
Zahraniční modelku, co sem přijede.
Spolupracuje s luxusní značkou spodního prádla. Mají kolekci.
Obálka je nafocená. Chybí mu už jen rozhovor.
Vážně? A jak to vypadá?
ŠÉFEDITORKA SAHRA ERDENİZ
No, jsou to pěkný fotky,
ale estetický teda ne.
Oportunistickej sexista!
„Jen čekáme, až se fotograf vrátí z Afriky, paní Selin.“
Jestli jí dojde, že lžeš,
Kerem dostane nejen obálku, ale i místo šéfredaktora.
Jen jsem chtěla získat čas, Ahu.
Vždyť nemůžeme sehnat ani jeho agenta.
Já z tebe zešílím. Není nikde k nalezení!
Uklidni se! Říkala jsem, že to nějak vymyslím.
Prostě počkej, až ti zavolám, jo? Zatím.
Dobře. Budu čekat.
Patolízal.
Moc se dřeš.
Zvolni trochu, drahoušku.
Kdybys tak věděla, čím procházím, srdíčko.
Vezmi to Semize. Je to její talíř a ten se prázdný nevrací.
Proč já?
To tam mám jít já, když tu mám velkou vnučku?
Co by na to řekli lidi?
Jen běž, holčičko. Utíkej, drahá.
Tak honem. Pospěš si, broučku.
- Dobře. - Jen běž.
Denizi, pojď na chvilku dolů, chlapče!
Co je?
Sahra přinesla talíř. Vezmi ho prosím.
Je strašně otravná.
Já mám na rukou těsto. Stojí tam už věčnost.
Jen běž.
Na.
Chceš něco říct, Denizi?
Takže moje jméno si pamatuješ.
Tos asi nevařila ty.
Co je ti po tom?
Je to totiž dobrý. Tenký a vynikající.
Takže od tebe to nebude.
Ze srdce doufám, že takoví jako ty vymřou.
To zrovna.
Blbče. Udav se tím! Je pořád stejnej, jako když mu bylo 15.
No prosím! Jupí!
A máš to, Kereme! A máš to! Jo!
A máš to! Jupí!
Babičko!
Jen klid. Co se stalo? Co ti ten Kerem provedl tentokrát?
Víš co? Pokusil se mi ukrást rozhovor na obálku, ale tvoje vnučka to zvládne.
Víš, jak jsem ti říkala o tom fotografovi?
Deniz Tunalı.
Bylo by nefér prostě říct, že dělá fotky.
Je to umění.
To je fuk. Vyhrál prestižní globální cenu.
A dál?
Odmítl ji. Věřila bys tomu?
Nikdo před ním tu cenu neodmítl.
Je to absurdní.
Všichni ho už měsíce hledají, a on nikde.
- Jak to myslíš? - Není k nalezení.
Nikdo neví, kdo to je.
Známe jen jméno. Nemůžeme ho sehnat.
Kdybych ho znala aspoň z fotky…
Drahoušku, už jsi někdy slyšela o takovém vynálezu jménem internet?
Dobře, babi. Tak zkus vyhledat jeho jméno a schválně kolik ti vyleze výsledků.
A z čeho máš takovou radost, když není k zastižení?
V jednom britském časopise s ním chtěli rozhovor, ale odmítl.
Ale kamarádka, co tam pracuje, mi dala číslo jeho agenta.
A co když odmítne i váš časopis?
Neodmítne.
Závisí na tom totiž moje povýšení na šéfredaktorku.
Nějak už ho přesvědčím.
PATOLÍZAL
Co chceš, Kereme?
Řekneš paní Selin sama,
že toho věhlasného fotografa nemůžeš sehnat a nutíš svůj tým lhát,
nebo tu lahůdku přibalíš k povýšení na šéfredaktora mně?
Nic ti k ničemu nepřibalím.
Tak si ty bláboly nech a počkej si na ten rozhovor.
Přiznej si to. Vyhrál jsem. Připrav se, že budeš pracovat pode mnou.
To radši skončím.
ŠÉFEDITOR
Proč ne?
Ten, kdo získá tu obálku, povýší. Ten druhý skončí. Platí?
- Platí. - Už se těším na výhru.
Dobré ráno. Co se děje?
Moje kočka nechce slézt.
Deniz ještě spí.
Nechte toho. Pomůžu vám. Počkejte.
Opatrně, zlato.
Línej budižkničemu.
- Počkej. Podržím ti to. - Nemusíte. Zvládnu to.
Co to děláš?
- Uklidni se, babi. - Co se děje?
Počkej. Opatrně! Jdi stranou, Semiho.
To je dobrý, babi.
- Ksakru! - Ksakru, Semiho.
- Je Deniz vzhůru? - Bohužel spí.
Nechte ho být. Není tu potřeba.
- Seskočím. Odsunete ten žebřík? - Počkej.
Neuzvednu ho. Jsem moc slabá.
- Denizi! - Babi, počkej!
Nedělej to. Seskočím. Jsem v pohodě, paní Semiho.
Jen uhněte stranou a já skočím.
- No tak! - Počkej, Sahro.
- Co se děje? - Pomoc, Denizi! Uvízla tam.
A kvůli tomu mě budíte, babi?
Co tam vůbec děláš?
Chceš z toho stromu zase spadnout?
Přišlo mi lepší, když spadnu já, a ne paní Semiha.
- Jsi fakt ohleduplná. - Blbče nezodpovědnej.
Moc mě neštvi, nebo tě tam nechám.
Co vůbec lezeš po stromech? Ty se spíš promenuješ na podpatcích, ne?
Tohle není pro tebe.
Myslíš, že potřebuju tvoji pomoc? Tak uhni!
Uhni! A já seskočím. Nejsi žádnej superhrdina.
- Teda… - Ne!
Moc… Moc se omlouvám. Opravdu jsem to neudělala schválně.
Moc mě to mrzí. Ukaž.
Prosím tě, nech mě.
To stačilo. Další nehody nepotřebuju. Dobrý.
Běž mu to obvázat.
Paní Semiha už to určitě udělala.
Můžeš se mu přitom rovnou omluvit.
No tak.
Tady máš čaj.
Pojď dál, drahoušku.
Já…
Babička posílá něco z lékárničky, ale vy už jste…
Vezmu si to. Děkuju.
Tu fotku znám.
Opravdu? Ta je z Denizovy první výstavy.
Určitě si vzpomínáš.
Deniz jako mladík hodně fotil.
Bavilo ho to, tak u toho zůstal.
- Deniz Tunalı? - Ano, Tunalı.
Takže ten fotograf, co tohle fotil, Deniz Tunalı,
to je váš vnuk, Deniz Tunalı?
Ano. Můj vnuk, Deniz Tunalı.
Deniz Tunalı.
Ahu, Deniz Tunalı je tady. Rozsekla jsem mu hlavu.
A když mě nepovýší, musím dát výpověď.
Tak všeho nech a přijeď. Napíšu ti, co máš přivézt.
Takže se tam zjevila nějaká holka,
popadla tvoji milovanou helmu a prohodila ji dveřmi?
Načež jsi tu helmu sebral a prostě ji té holce dal?
Helmu, na kterou jsi mě nenechal ani sáhnout.
A pak ti rozsekla hlavu. To jsem moc rád. Dobrá práce.
- Stejně za to můžeš ty. - Cože? Já?
Proč jsi tak najednou musel nutně na Lesbos?
- Sklenici vody. - Tak špatný to není.
Dobře, že jsi tu. Semize se stýskalo.
A víš co? Ta holka je určitě v právu.
Občas se necháš unést vztekem.
Rozčílíš se úplně bez důvodu.
K tomuhle ale mám důvod.
Co tím myslíš?
Počkej. Ta holka…
Tak tu musím vidět, jasný?
To se podívejme.
Nevím, jestli se radovat, nebo brečet. Komplikuje se to, co?
Mělo mi to dojít, hned jak jsem tu fotku viděla na výstavě.
- Ta loď… - Jaká loď?
Loď teď neřeš. To je můj problém.
Co budeme dělat? Já Denize znám. Je pomstychtivý. Neodpustí mi.
To bylo před lety, ne? Určitě se změnil.
Lidi se nemění, Ahu.
Nedá nám rozhovor, dokud mi neodpustí.
Dobré ráno!
- Dobré ráno! Vstávej! - Co?
Vstávej. Dělej.
Ale, Sahro. Tohle je moc brzo i na nás.
Ještě aspoň hodinu, prosím. Hodinu.
Hodinku.
Neblbni. Vstávej. Musíme jít nakupovat.
- Dělej! - Tohle je rekreační oblast.
Obchody budou ještě zavřené. Šílíš? Prosím tě, ještě hodinku.
Haló?
Dobrý den.
Jaké že to bylo číslo?
Dobře. Podívám se a zavolám vám zpátky.
Moc vám děkuju. Mějte se.
Dobré ráno, paní Semiho.
Dobré ráno, drahoušku.
Napadlo mě, že bychom mohli posnídat všichni společně,
aby se uvolnilo napětí a já se vám mohla ještě jednou omluvit.
Tedy jestli chcete.
Jistě, drahoušku.
Dobře. Skvělý. Tak já dojdu za babičkou.
Honíme se za srpnovou obálkou, a přitom nezvládáme tu červencovou.
Proč jsi mi to neřekla? Mertův rozhovor je dobrý, ale potřebujeme nové fotky.
Taky přeju dobré ráno, zlato.
- Dobré ráno, děvčata. - Dobré ráno.
Nastěhujete si sem rovnou kancelář?
Kdo je Mert? Ať přijede taky!
No, Aysel, někdo musí zůstat v Istanbulu, aby připravil obálku.
- Udělám čaj. - Pomůžu ti.
Dobré ráno. Kam máš namířeno?
- Pomoct jí. - Ne.
Pozvala jsem k nám paní Semihu a Denize.
Ahu připraví čaj a my si promluvíme o tom, proč jsi jenom přihlížela,
zatímco já hledala Denize Tunalıho po všech čertech.
A kdybych ti to řekla?
Začala bys ho nahánět.
Otravovala bys ho.
A tak jsem si říkala, že byste se nejdřív měli usmířit.
Vynikající nápad.
Vážně. A že to tak dobře vyšlo, co?
Já ti neřekla, ať mu rozbiješ hlavu!
- Kde máš čaj, Aysel? - Už jdu, zlato.
Přestaň na mě dotírat, kruci!
Tady, drahoušku.
Nahoře na té skříňce.
- Kde je můj dárek? - V kredenci v obýváku.
Nesu börek.
Tak.
Kde je Deniz? Ještě spí?
Vůbec v noci nepřišel domů.
Ahoj. Dej si kafe.
Proč mi to neříká nějaká krásná ženská?
Musíš se smířit s osudem, kamaráde.
Hele, zvedej se.
Půjdeme k Semize na dobrou snídani.
Nechci s tebou akorát celý den popíjet kafe.
Prosím tě, ta už bude dávno po snídani.
Snídaně se jí po probuzení, ne podle času.
- Tak si tu klidně zůstaň. - Dobře. Fajn.
Co to…
Který je Deniz?
Ten, co se nedokáže usmát.
Pěknej.
Ale mnohem víc na mě působí jeho fotky.
Jak to, že dokáže zachytit tak intenzivní emoce,
když je největší blb na světě?
Proč jste včera v noci nepřišli?
Propásli jste skvělou snídani na zahradě.
To tvůj nabručenej vnuk.
Říkal jsem, že ti určitě chybím, ale akorát na mě žárlil.
Navíc ho štve ta holka. Je to bručoun.
Vynikající börek.
- Dej si, Ulaşi. - Hele! Co to děláš?
Hej!
Mám tě moc rád. Dojím si to na zahradě.
- Kam jdeš? Polož ten börek! - Proč? Dej mi ho!
- Pusť to! - Hele! Co blbneš?
Teď si jdi.
Vy dva nikdy nedospějete.
Mám větší kousek.
Takže vy dva jste kamarádi z dětství?
- Trochu. - Spíš ne.
Nebyli jsme kamarádi. Spíš naopak.
Co proti sobě vy dva máte?
- Dobrou chuť. - Denizi!
Počkej chvilku. Hned se vrátím.
Co to je?
Náhrada za tu tvou.
I když nechápu, proč ji nepoužíváš dál.
No to je fuk. Tohle je omluva.
Poprosila jsem Ahu, ať přiveze novou.
No já… Já jsem…
Objednávala jsem to po telefonu, tak asi mysleli, že je pro mě.
Moc se omlouvám. Vážně.
Neomlouvej se, Ahu. Nemusela jsi ji kupovat.
Díky za laskavost.
Tohle…
To se vážně nemělo stát.
Mně se ty barvy vlastně líbí.
Mně taky, ale k té staré se vázaly vzpomínky.
Už dávno vím, že Sahra hezké vzpomínky zásadně ničí.
Takže ty za to nemůžeš, Ahu.
Ale královna Semiha shání květináč.
A tohle bude dobrý květináč. Díky.
Bručoun.
Jestli chceš za šéfa Kerema, tak mi to prostě řekni.
Tak jo. Zahajuju operaci Trójský kůň.
Mluvím o Ulaşovi. Nasadíme ho jako trójského koně.
Poví nám, co má jeho kámoš rád, jeho slabiny, kam chodí, co pije…
Poví nám o něm všechno.
Chápu, ale jak přesně k tomu dojde?
Takhle.
Dobrý den. Dvakrát gin s tonikem, prosím.
Promiň. Nepoznala jsem tě.
Ulaş, viď?
Ty tu pracuješ?
Tak nějak. Nečekal jsem vás tady.
Potřebovaly jsme si trochu odfrknout.
Tady je to prý nejlepší, tak jsme to přišly omrknout.
Jasně. Máte hlad? Co si dáte?
Překvap nás.
Dobře. Nejdřív ten gin s tonikem.
Jaký je plán?
Ulaş sem za chvíli přijde a my ho pozveme ke stolu.
A až dorazí Deniz, bude si muset přisednout.
- Co když nedorazí? - Ale dorazí.
Je něco nového s tou červencovou obálkou?
Vzhledem k tomu, že se ti nic nelíbí, tak ne.
Nemůžeme pokaždé přijít s něčím neotřelým.
To byste měly. Dobrou chuť.
Můžu to vymýšlet s vámi?
Jasně. Sedni si.
Tak.
Co byste si tak představovaly? Co chcete?
Pracoval jsem v reklamě. Můžete se mi svěřit.
No, téma je udržitelná móda.
Jeden z hlavních hráčů začíná s ekologickou módou.
Můj tým o tom píše článek.
Ten článek je v pohodě, ale fotky jsou katastrofa.
Řekněme, že jsme Sahru neuspokojili.
Hele, co kdybychom to nafotili tady?
Přesně takové místo podle mě hledáš.
A co vlastně hledáš?
Chci, aby to bylo svěží, přirozené.
Aby to propojovalo minulost i budoucnost. Aby to bylo jednoduché i sofistikované.
A skutečné.
Promiňte.
Šéfe, pan Deniz si přijel pro helmy.
Dobře. Mám to.
Denizi! Pojď sem.
Neustále po mně chtějí rozhovor. Dej mi tu helmu.
Dojdi si pro ně do kanceláře.
- Pro ně? - Babakale.
Při západu slunce je tam krásně.
Nádherné rybářské loďky a u pevnosti vlnolam.
Nádherný pohled. Deniz tě tam může zavézt.
Když se vám to nebude líbit, najdeme něco jiného.
O co tady jde?
Promiňte. Pojď sem na chvíli.
Neblbni. Chovej se jako člověk.
Vidíš? Skvělá příležitost.
Snaž se mu zalíbit, využij příležitosti, udělej nějakou šílenost.
- Myslíš? - Jo.
Snad mě cestou nezabije, až zjistí, že ten rozhovor chci já.
Vezmeš si ji?
Tak nasedej.
Dá se dojít až na konec?
Takhle to teda bude?
Už nám není 15, ne?
Můžeš mě vzít na nějaké klidnější místo na pobřeží?
Dobře.
Ne.
Prosím.
Jako omluva.
Za všechno.
Mohli bychom to už hodit za hlavu?
To je tvoje nové útočiště?
Proč? Vezmeš mi ho taky?
Snažím se ze svých chyb poučit.
Ale je to nádhera.
Cestování, objevování…
Na takové věci nemáš čas, co?
Jsou tu i krásnější místa.
Ty prý ani nevycházíš z domu, když jsi tu.
Pořád pozoruješ hvězdy a sníš?
A ty sbíráš kameny z míst, co nechceš zapomenout?
Pamatuješ si to?
Tys tvrdila, že jsi zapomněla.
Zešílelas?
Ne!
Stůj! Kam jdeš?
Vážně…
Ty jseš neskutečná.
Bravo!
Ztratil jsem klíčky.
Jak to myslíš, žes je ztratil?
Jsou v tahu.
Co? Spadly ti do vody?
Jasně! Jsem blázen, a tak jsem je vyhodil!
Když jsi měl v kapse klíčky, tak proč jsi…
Co budeme dělat?
Půjdeme pěšky.
Jak to myslíš?
Denizi…
Jednou. Aspoň jednou.
Nemůžeš aspoň jednou nic neprovést?
Prostě to nedokážeš?
Musíš mi vždycky něco udělat?
- Hele… - Nemluv na mě.
Prostě nemluv, Sahro.
Denizi, ale vážně…
Zmlkni. Buď zticha prosím tě.
Denizi…
- Mrzí mě to. - Prosím tě, přestaň se mi omlouvat.
Už ani nevím, za co se vlastně omlouváš tentokrát.
S každou tvojí omluvou se mi zase něco stane.
Prostě na mě nemluv.
Nech mě na pokoji. Dělej, že neexistuju, jo?
Mám otázku. Co máš s Ahu?
Co spolu máte?
Konečně se mnou mluvíš na rovinu.
Je milá a hezká. Rozumíme si.
A teď mi řekni, co máš proti Sahře.
Je nevyzpytatelná. Stejně jako tenkrát.
Vždycky se chovala, jako že smí úplně cokoli.
Vůbec se nezměnila.
To se jí musí nechat.
A já na takovou neřízenou střelu nemám energii.
Dělej si s Ahu, co chceš, ale mě vynech.
Říkalas, že se začnou mít rádi, když je necháme na pokoji.
A co se stalo?
Podívej se na ně.
Deniz za svítání odjel.
Proč to Sahra udělala?
Nic neudělala!
Vždyť se hledají už roky.
Jednoho dne jim to musí dojít. Ale jak?
- No… - No…
- Povídej. - Poslouchej.
Co na ně zahrát menší habaďůru?
Přesně to mě teď napadlo. Skvělý nápad!
Ano. Moc se omlouvám.
Ozvu se vám co nejdřív. Dobře. Děkuju. Na shledanou.
A já myslela, že svému týmu můžu věřit!
Můžu se zbláznit kvůli obálce na příští měsíc,
a můj tým nezvládne ani tu na tenhle!
Zlato, ve skutečnosti se nezlobíš na tým.
Jsi na ně tvrdá úplně bezdůvodně.
Řekni mi, co se stalo včera v noci.
To je jedno. Záleží jedině na výsledku.
A výsledek je, že mi Deniz nařídil nechat ho na pokoji.
Tak si promluvíme s Ulaşem. Třeba ho přesvědčí.
Přece nezradí celoživotního kamaráda kvůli jedné líbačce.
Ale má mě fakt rád.
No nic. Lokace vypadají krásně.
Nejlepší bude, když použijeme i ty staré rozvaliny.
Dobře.
Tak se na ně pojedeme podívat. Jo?
Už je jasné, že se mi nepodaří Denize přesvědčit.
Tak ať naše poslední číslo stojí za to.
No tak. Netvař se tak, prosím.
Vzchop se. Potřebujeme tvoji bystrou hlavu.
Konečně! Kde jste? No nic. Pojďte za mnou.
Co tu děláme, babi?
Touhle dobou je to tu přeplněné turisty.
Koupili bychom ti, co bys potřebovala.
- Nemusela ses obtěžovat. - Konec řečí. Pojďte za mnou.
Nejdřív získáme povolení.
Tvůj kamarád nám s tím pomůže.
Šaty jsem poslala. Proberou to se značkou.
Doprava je zařízená. Máme skoro hotovo.
A co agentura?
To je skoro vyřešené. Mert jen zavolá fotografovi, aby přijel.
Nesnáším fotografy.
Počkejte tu. Hned jsem zpátky.
- Vítej, Denizi. - Díky.
- Co tě sem přivádí? - Jen plním rozkazy.
Navzájem jste se vyhýbali.
Co se stalo? Usmířili jste se?
Nebyli jsme nepřátelé.
- Naime, můžeš mi pomoct? - Už jdu, paní Semiho.
- Podrž to na chvíli. - Proč?
Prostě to podrž. Musím něco udělat. Bože.
Vážně? A co přesně musíš udělat?
Tak hodně štěstí.
Ahoj.
Psal jsem ti, ale…
Máš čas se projít?
Zrovna pracuju.
To je dobrý. Běžte. Klidně to zvládnu sama.
Ať to jde od ruky.
Co je, kluci?
Nic. Jen obdivujeme krásu.
Opravdu?
Ne že bych vám dovolila si přisednout…
Obdivovat krásu je vznešený čin.
Tak jsme se chtěli podívat zblízka.
Co si o sobě myslíš?
- Madam, to je… - Já nejsem madam!
- Ne! Roztrhněte je! - Madam…
- Už mi tak neříkej! - Prosím, přestaňte, madam!
Tobě to nestačilo, ty hajzle?
Já tě…
Myslíte si, že mě budete obtěžovat? Já tě…
Co to dělá?
- Přestaň! - Roztrhněte je!
- No tak! - Roztrhni je!
- Přestaňte. - Já tě…
- Já tě… Kde je ten druhej? - Přestaňte. Je po všem.
Běžte. Jděte.
- Pojďte. - Dělej.
Co jsme to provedly?
No, moc ti děkuju. Vážně.
Díky tobě jsem poznal policejní celu zevnitř.
Já tady taky netrávím každý den.
A kdyby ses neukázal, nejsme v téhle šlamastyce.
- Takže za to můžu já? - Jo, můžeš.
Kdybys na něj nezaútočil, byla bych při příjezdu policie v právu.
Neuvěřitelný.
Přijít někomu na pomoc je zločin.
Tak jsi mi neměl chodit na pomoc. Prosila jsem se snad o to?
Nevšímala jsem si tě, jak jsi chtěl.
- A ty uděláš co? Naběhneš tam. - Já nikam nenaběhnul. Tys naběhla na ně.
S jedním dokonce sepsali hlášení o napadení.
Jo. Ale to hlášení sepsali s oběma.
Pane strážníku, vždyť nás znáte.
Kdyby Sahru neobtěžovali,
nikdy bychom se do něčeho takového nepřipletli.
Paní Sahra i pan Deniz vyvázli bez škrábnutí.
A ti dva jsou zmasakrovaní.
Dále!
Jen pojďte dál.
Její babička poprosila, ať ji obtěžujeme. Jsme nevinní.
Říkali jsme paní Aysel, že je to špatnost, ale neposlouchala.
Prosili jsme, ale neposlouchaly. Prý že uděláme dobrý skutek.
Vy nevíte, jak tvrdá dokáže paní Semiha být.
Museli jsme to udělat.
Měla to být jen roztržka. Netušili jsme, že Sahra je Jackie Chan.
Tak se nám to vyjasnilo. Vaše přátele propustíme zítra.
Nemusíte tady čekat. Běžte domů.
- Děkujeme. - Ale ty babičky si hlídejte.
Ať z toho není něco horšího.
Moc děkujeme. Mějte se hezky. Na shledanou.
Ti dostali naloženo.
Hezký den. Děkujeme.
Zdá se, že to nakonec vyšlo.
Dovnitř.
Pěšky je to domů daleko.
Naskoč si.
- Mám zakázáno s tebou mluvit. - Mluvit nemusíš. Jako bys jela autobusem.
Můžeš trochu zpomalit?
Posero.
Říkám, ať zpomalíš. Můžeš jet pomaleji prosím?
Posero.
Co to je za zvuk? To je normální? Děje se něco?
Co s tím je? Mluv!
Co je normální, když jsi u toho ty?
Co jsem ti kdy udělala?
Co po mně chceš?
Zastav.
- Zastav, říkám! Chci slézt! - Dobře. Fajn.
Přísahám, že jsi ten nejneurvalejší, nejnespravedlivější,
nejtvrdohlavější, nejsobečtější a nejnezdvořilejší chlap, co znám!
Jsi tak předpojatý, že se druhým lidem ani nesnažíš porozumět.
Jsi strašně negativní.
Tak moc, že když jsem s tebou, tak se ani nedokážu chovat hezky.
Prostě to nedokážu.
Jsem srab, jasný? Mám strach.
A nesnáším motorky, protože moji rodiče na motorce zemřeli.
Řekla bych ti to, kdyby ses zeptal, proč se bojím,
ale ty sis ze mě akorát dělal srandu a jel ještě rychleji.
Jasný?
Spokojenej?
Já jsem možná posera,
ale ty jsi zlej.
Co ty na to? Jsme dvojka k pohledání, ne?
Tak co ty na to?
Můžeme být zase kamarádi?
Nikdy jsme nebyli kamarádi, Sahro.
A nikdy nebudeme.
Nedá mi to.
Máš strach z motorek,
ale nebojíš se strčit kluka v noci do vody
ani rozbít skleněné dveře.
Bojíš se, aby sis neumastila ruce, když jíš rybu,
ale nemáš strach zmlátit dva chlapy na ulici.
Jaká teda jsi?
Říkáš, že se mnou nic není normální,
a za pár minut mě začneš líbat.
Jaký teda jsi?
Takový i takový.
V tvojí blízkosti se vždycky všechno zblázní.
Já taky.
Neovládám to.
Odjakživa.
V tom já jsem dobrá.
Ovládám se.
Když jsme jeli do Babakale,
seděla jsem na motorce poprvé od té nehody.
Do vody jsem tě shodila proto, že mi Ahu řekla, ať udělám šílenost.
Normálně nechodím tam, kde nevidím na dno.
Chci mít vše pod kontrolou.
A to s tou rybou…
Prostě nemám ráda pocit ulepených rukou.
Nesnáším to už od dětství.
Máš přítele?
Ne.
Proč ne?
Koho ti ta helma připomíná?
Tebe.
Jak to?
Koupil jsem ti ji to léto.
Chtěl jsem si s tebou vyjet.
Ale nerozhoupal jsem se.
Takže…
jsem nakonec dostala to, co bylo moje.
Co se tak děsíte? Něco takového jste přece mohly čekat.
Znáte snad svoje vnoučata.
Byl to vynikající plán.
Dohnali nás k tomu. Už roky se jeden druhému vyhýbají.
Proč sem asi Deniz jezdí přes týden? Je to směšné.
A co jste od toho čekaly?
To se nikdy nestane. Už to vzdejte. Nestane se to.
- Nic jim neříkejte. - Pst.
Jen jestli už to nevědí.
- Zlato! - Srdíčko!
- Chlapče! - Babi!
Jak to, že jsou tak klidní?
Něco se stalo.
Určitě. Něco se muselo stát.
Drahoušku.
Chlapče.
Něco přede mnou skrýváš. Co to je? Co bys mi měla říct?
- Že jsi cvok. - Nebuď taková, Sahro.
Jaká?
Co bych mohla skrývat ohledně noci v cele?
Říkám ti, že začínáš bláznit.
Navíc se nic nedaří. Nedali nám povolení na focení.
Ulaş to zařídil. Fotíme v pondělí.
- A všichni o všem vědí. - Cože?
O čem vědí? Že mě zadržela policie?
Vědí jen, že proslulý fotograf pan Deniz má komplikované požadavky.
Tak kdy bude ten rozhovor?
No…
Na to je ještě moc brzo.
Neví o tom.
Nedokázala jsem mu to říct, protože nevím jak.
Ale na něco přijdu.
Fajn. Tak udělej kafe.
Dobře.
V base to nebyl žádnej med, co?
Tvrdíš, že znáš kdekoho, ale ven jsi nás dostat nedokázal.
Jak se dostanete ven, jste měli vymyslet, než jste začali mlátit lidi.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
Něco mi pověz, Ahu. Taky Sahru bolí rameno?
Rameno? Proč?
Jenom mě zajímalo, jak se v cele měla Sahra.
To nevím, ale potřeboval bys výprask.
To ne, prosím tě. Klid. Teď tě pustili. Ať se zase nedostaneš do maléru.
Ten blbej patolízal!
Asi mluvila s Keremem. To nic. Tak to spolu mají.
Kdo to je?
Blbej patolízal. Zmlátil bys ho, kdybys ho znal.
Jdu za ní.
- Co říkal? - Nějak si věří. Má něco za lubem.
Možná jsem udělala chybu, když jsem v práci řekla o Denizovi.
Neblbni. Po měsících snažení se nám konečně něco povedlo.
Ale jestli Kerem něco tuší, tak mu nebude stačit, když dám výpověď.
Postará se o to, aby mě vyhodili.
Podívej, Ahu. Všechno zkontroluj, jo? Ať nám nic neunikne.
Dobře.
Jdu na to.
V pohodě?
Práce?
Vím, co ti udělá dobře. Pojď.
Ale no tak.
Byla jsem mladá. Tohle místo za to nemůže.
Zkazilo to tu vzpomínku.
Proč jsi takový?
To léto jsi se mnou ani nepromluvil. Neposlouchal jsi. Neodpustil jsi mi blbej…
Blbej fakt, že jsi na místo, které bylo jenom naše, pozvala kupu pitomců
a pařila s jedním z nich bez ohledu na kluka, co tě měl rád.
Tak o to jde?
Vážně?
- Nevěděla jsem, že mě ten kluk má rád. - Zjistila bys to, kdybys přišla sama.
Nic jsi nenaznačil.
Byla jsi jediná, komu to nedošlo. Možná jsi to nechtěla.
Dělala jsem psí kusy, aby sis mě všiml.
Tos nemusela. Stačilo by být sama sebou. I teď to stačí.
- Vždyť mi bylo 15! - Mně taky.
Dobře. Nekonečné diskuze k ničemu nevedou. Jasný?
Omlouvám se.
Tobě
i tomu klukovi.
Proč jsi příští léto už nepřijela?
Tenkrát na konci léta jsem přišla o rodiče.
Měli výročí.
Měli jsme jet autem na oslavu,
ale já neměla náladu.
A tak spolu nasedli na tátovu motorku a vyjeli.
A potom…
A potom
mi chvíli trvalo, než jsem se vzpamatovala.
To jsem nevěděl.
A když jsem sem pak přijela, už jsi tady nebyl.
V zimě jsme se přestěhovali do Německa.
Dva roky nato se naši rozvedli. Máma odjela do Itálie.
Táta se znovu oženil.
Každý jsme si žil svůj život.
A stýkáte se?
Vídáme se, když k nim mám cestu.
- To mě mrzí. - To nemusí. Mě to nemrzí.
Takhle je to lepší než předtím.
Mělo mi dojít, že jsi to ty, ještě než mi to paní Semiha řekla.
Když jsem na výstavě uviděla tu fotku,
učarovala mi tak,
že mě úplně vtáhla dovnitř.
Ale nechápu to.
Proč by člověk odmítl takové ocenění? Proč by utíkal od tak obrovského úspěchu?
Není to snad důvod, proč všichni pracujeme?
Jaký jsi měla pocit, když jsi tu fotku viděla?
Těžko se to popisuje,
ale bylo to…
Byla jsem uchvácená.
A to je moje ocenění.
Fotky, které dělám, nejsou jen zachycením okamžiku.
Zachycují moje pocity, moje myšlenky.
Moji minulost, moje naděje.
Je v nich všechno, čím jsem.
A…
dělím se o to s každým, kdo tu fotku vidí.
Vytvářím jedinečné spojení.
A takové spojení nemůže soutěžit. Nedá se porovnávat.
Samo je oceněním.
- Tak tady jsi vyrostl. - Tak nějak.
Je to tu krásné.
Chci ti něco ukázat.
Otevři to.
Ze všech míst, kde jsem byl.
Pro mě?
Dobré ráno.
Co děláš?
To jediný, co si pamatuju z vejšky.
Co? Ty jsi architekt?
No, jestli ze mě titul dělá architekta, tak jo.
Nikdy jsem to nedělal.
A co to je za model?
Nový dům?
Je to starý dům.
Navrhl jsem ho za studií.
Říkal jsem si, že v takovém domě třeba budu žít, až jednou budu mít rodinu.
Dál jsem na něm pracoval pro zábavu.
A proč ještě není hotový?
Nespěchal jsem.
- Děkujeme. - Dobrou chuť.
Něco by mě zajímalo.
Nebo spíš něco nechápu.
A co?
Máš všechny ty příběhy, všechen ten úspěch,
všechno, co jsi dokázal, všechen svůj talent.
Proč se nechceš otevřít lidem?
- Co chceš vědět? Řeknu ti to. - To nemyslím.
Mně to sice řekneš, ale nevím. Nedáváš rozhovory, nechodíš do televize.
Ten příběh je můj.
Je soukromý. Jsou to moje zranění.
Sdílím je jen s blízkými lidmi.
Zbytku světa myslím stačí fotky, co dělám.
A kromě toho je celý můj příběh otisknutý v mých fotografiích.
To snad stačí.
Poslední otázka.
- Jdu na to. - Prosím.
Tvé jméno je známé. Jak ses obklopil tou záhadou?
Když nikdo neví, kdo jsi, je to super reklama.
Když nechodíš na výstavy a neříkáš: „To jsem fotil já,“
jsi jenom jméno.
A nepodceňuj Ulaşe.
Na marketing je machr.
Tu cenu by měli dát jemu.
Ty!
Na zdraví.
Počkej. Je to horký.
Je to skvělý.
Ulaşi?
Co je? Jsou naše zlatý babči v pořádku?
Cože?
Chce tě Ahu.
- Kolik je? - Čtyři ráno.
Co je, Ahu?
Cože?
To myslíte vážně, že nemáme fotografa, Merte?
Už dva dny to bylo potvrzené, a najednou…
Zjistil jsem to, když jsem pro něj jel. Má nějaké jiné focení.
To Kerem, co? To zařídil on, že jo?
Proč se vůbec ptám? Kdo taky jiný?
A určitě mu to nedokážeme. To snad ne.
Blbej patolízal! Já ho nakopu!
To číslo jde do tisku za dva dny, a my nemáme nafocenou obálku.
Uklidněte se. Obálku nafocenou mít budete. Klid.
- Jak jako? - Nafotím to já.
Ne.
Teda, to nemusíš. Prostě…
Moc ti děkuju, ale to nemusíš.
Nebojte. Fotil pro mě, když jsem byl v reklamě. Je na to zvyklý.
Přesně. Tady pan Ulaş má pravdu. Trápil mě tenkrát často.
Není to problém. Udělám to.
Ale mám pár podmínek.
Nevyjde to pod mým jménem.
Bude u toho co nejmíň lidí.
Jedna vizážistka, jedna kostymérka, jeden osvětlovač.
- A podepíšou smlouvu o mlčenlivosti. - Dobře.
A ty podepíšeš, že mě tam nebudeš líbat. Rozptyluje mě to.
Začínáme v rozvalinách za úsvitu. Sežeňte štáb.
Dobře.
Díkybohu.
Dobře.
Fajn. Pojď trochu blíž.
Sluší ti.
- Co? - To tričko. Ta barva k tobě jde.
Nikdy dřív jsem Denize fotit neviděla.
A co jsi ho viděla dělat? Jen povídej.
Ahu!
O co ti jde?
O co asi? Chci ten rozhovor.
- Řekla jsi mu to? - Ne.
A ani neřeknu, protože to nechce. Vzdala jsem to.
Jak to myslíš, žes to vzdala? Chápeš, co tě to bude stát?
Jo, chápu.
Dohoda je dohoda.
Dám výpověď.
Sahro, to si děláš srandu!
Jsi pro něj tak důležitá, že dělá módní focení,
ale rozhovor by ti nedal?
U těch fotek nebude mít jméno, Ahu. Chápeš? Nikdo se nedozví, že jsou od něj.
Rozhovor je něco jiného.
Chováš se sobecky.
Já se chovám sobecky? Víš, co po mně chceš?
Vím to naprosto přesně.
Třeba abys ty roky dřiny nepřenechala Keremovi.
Abys mu nepřenechala nás, celý svůj tým.
Chápeš, co všechno ohrožuješ jediným rozhodnutím, Sahro?
To se tak snadno vykašleš na svoje kolegy?
Dneska bychom to asi řešit neměly. Nějak mi nerozumíš.
To teda rozhodně ne.
Kvůli tomu jsme ho snad oslovily, ne? Načasování je perfektní. Na co čekáme?
Odmítám využívat muže, kterého miluju, Ahu.
Dobře. Tak si vyčisti hlavu. Promluvíme si pak.
- Jak to jde? - Dobře.
A jak to jde s vámi?
- Děje se něco? - Ne.
Podepsala jsem vlastně, že tě nebudu líbat?
Škoda.
O tomhle ve smlouvě nic není.
Fajn. Všichni na svá místa.
Vás v tom růžovém potřebuju víc vpravo.
Dobře. Takhle vydržte.
Ano. Přesně tak mi vydržte. Dobře.
Dobře.
Kdo je to?
Sakra.
Je tu ten parchant Kerem.
- Kdo? - Jeden idiot.
Vsadil se s paní Sahrou, kdo dá výpověď.
Zmlátil byste ho, kdybyste ho znal.
Vážně? Tak to se s ním seznámím.
Co tu děláš?
Asi děláš ze ctižádosti různý věci, ale spát s ním kvůli rozhovoru…
Co to sakra blábolíš?
- Prosím tě! - Cos to řekl?
- Klid! - Co se děje?
Ví, co máš za lubem? Tuší, že ho využíváš?
- Zabiju tě! - Prosím tě.
Co děláte? Co se děje?
Denizi…
- Co je? - Já jsem Kerem.
Zdravím.
Z mužské sekce Intense.
To mi nikdy nedáte pokoj? Kolikrát vás musím odmítnout?
Když jsem zjistil, že jste v Assosu,
myslel jsem, že jste Sahře kývl na rozhovor.
Jaký rozhovor?
Nebo ne?
Počkat. Celá…
Celá ta sázka
je kvůli rozhovoru?
Počkat. Tys to všechno dělala kvůli rozhovoru?
Denizi…
Můžeme si promluvit?
Je to jednoduchá otázka, Sahro.
Dělala jsi to všechno kvůli posranýmu rozhovoru?
Ne.
No, na začátku jo.
Ale pak už ne.
Neskutečný.
Ten rozhovor si napsat můžete. Sahra už všechno ví. Mě nepotřebuje.
Fotky dostanete od Ulaşe.
Gratuluju. Vyhrála jsi sázku.
Denizi…
- Tak co, Sahro? - Já tě…
Denizi!
Denizi, počkej prosím!
Denizi!
Kdes byla?
Tady.
Kdy ses naposled sprchovala?
Co děláš?
Zachraňuju vás před Keremem.
To je rozhovor s Denizem? Ty ho vážně píšeš?
Měla jsi pravdu.
Nemám právo se na vás vykašlat.
To povýšení je mi fuk, ale jestli tím zastavím Kerema…
Určitě chceš Denize odhalit?
Jeho příběh si zaslouží pozornost.
A já už stejně nemám co ztratit.
Sežeň od Ulaşe ty fotky co nejdřív.
Beru si volno.
Tým ví, co dělat. Nevolejte mi, pokud to nebude naléhavé.
Gratuluju, Sahro.
- Gratuluju, Sahro. - Gratulujeme.
Bravo!
Gratulujeme, Sahro!
ŠÉFREDAKTORKA
Zlato.
Gratuluju.
Konečně. Gratuluju.
ŠÉFEDITORKA
ŠÉFREDAKTORKA
Zdravím, šéfko.
Můžete mrknout do mailu a udělit svůj první šéfovský souhlas?
ALTERNATIVA 1 – ALTERNATIVA 2
UMĚNÍ NELZE POROVNÁVAT ZÁHADNÝ REBEL
8. 11. 2019 SANTORINI – ŘECKO
9. 8. 2013 NAICA – MEXIKO
Hej! Vstávej, brácho!
Seber se. Dělej.
Ulaşi, teď na tebe nemám náladu. Fakt. Nech mě.
Dělej. Koupil jsem pečivo. Uvařil jsem čaj.
Přestaň se tvářit jako ubožák v posledním tažení.
Vstávej. Běž se opláchnout.
Proč jsi spal dole?
Byl jsem línej jít nahoru.
To tak. Spíš pro tebe bylo těžký spát v té posteli sám.
Co kdybys šel, Ulaşi?
Nepřišel jsem obdivovat ten tvůj škleb.
Na. Jsem tu kvůli tomuhle. Tvůj rozhovor.
Přečti si to a najez se. Ať v sobě nemáš jenom chlast.
Jste s Ahu ještě spolu?
- Vrátila se do Istanbulu. - Stejně asi po sezóně odjedeš, ne?
Mám pár nápadů. Uvidíme.
Jsem rád, že ses toho rozhovoru neúčastnil.
Nebyl by tak dobrý.
Přesně vystihla, kdo jsi, o co ti jde. Měl by ses podívat.
Možná se pak začneš zlobit na toho správného člověka.
Pohádáte se a pak se pomilujete.
Pak se zase pohádáte a zase pomilujete. Nakonec to urovnáte.
ZÁHADNÝ REBEL
„Věří, že vše, co by o něm lidé rádi věděli,
tedy kdo je, jakou má minulost a sny, už je otisknuto v jeho díle,
a pokud by se prezentoval jako osobnost,
propojení skrze jeho dílo by bylo zatlačeno do pozadí.
Proto se skrývá.
Nesouhlasím s ním, ale respektuju to.
Proto vám neukážu jeho tvář.
Muž, po němž jsem dva roky pátrala,
můj přítel z dětství a má láska, zůstane ukrytý v mém srdci.“
„Ačkoli se skoro všechny mé hezké vzpomínky na dospívání týkají jeho,
ztratila jsem se v dospěláckých starostech a přehlížela své nejopravdovější já.
Zapomněla jsem, kým jsem.
A tak mě před dvěma lety na výstavě
zcela ohromila a uchvátila jeho fotografie,
protože mi připomněla, co bylo zapomenuto.“
Sahro!
- Co je, Ahu? - Proč nejsi oblečená?
- Máš přece oslavu povýšení! - Nikam nejdu.
Chováš se divně, Sahro. Jsi v pořádku?
Nejsem v pořádku, jasný? Nemám důvod být v pořádku.
Kašlu na oslavu i na povýšení!
To stačí. Musíš se dát dohromady. Vstávej!
- Vstávej. Jdeme. - Nech mě!
Hele, zlato.
Musíš se nachystat.
Tohle nejsi ty, Sahro.
Ne. Tohle právě jsem já.
Nevidíš, že je mi blbě? Nechce se mi slavit. Nech mě být.
A přesně proto si musíme vyjít. Zlepší ti to náladu.
No tak. Prosím tě. Dovol nám ti pomoct.
Všichni si o tebe dělají starosti. Nezavírej se tady.
A co bude s tebou a s Ulaşem?
Nevím. Nemluvili jsme o tom. Uvidíme, jak se to vyvine.
- Ublížila jsem i vašemu vztahu. - Neblbni.
Jsme v pohodě.
Doporučil mi tuhle restauraci. Je úžasnej. Všude to zná.
Dámy a pánové, ráda bych připila na Sahřino povýšení!
- Gratulujeme. - Na vás všechny.
Asi bych měl zareagovat.
Odhalil by ses, jen abys zareagoval?
Myslel jsem, že jsem ukrytý ve tvém srdci. Tam mě nikdo nenajde.
A na rozdíl od tebe se nebojím být úplný.
Jestli je to tak,
proč jsi odešel?
Proč jsi mě nevyslechl?
Proč jsi nevěřil, že tě miluju?
To je vyznání lásky?
Ten článek byl vyznání lásky.
Tohle je jen otázka.
Tak to abych odpověděl.
Konečně!
Překlad titulků: Kristýna Wanková