Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎FĂ-MĂ SĂ CRED
‎Nu te năpusti așa!
‎Răspunde odată, suflețel!
‎SUFLEȚEL
‎Bunico!
‎Unde ești?
‎Bunico!
‎Unde ești, suflețel?
‎- Bunico! ‎- Nici tanti Aysel nu e acasă?
‎Bunica mi-a zis că are palpitații ‎și nu reușesc să dau de ea.
‎Ești Doruk? Îmi amintesc bine?
‎Nu îți amintești bine.
‎Dar ești consecventă.
‎Nu dau de bunica.
‎Întâi am sunat-o, ‎dar are telefonul închis.
‎La noi e blocată fereastra,
‎dar poate că asta e deschisă.
‎Tot blocată e.
‎- Sună, dar nu răspunde. ‎- Se aude din casă!
‎Dacă nu pot să răspundă?
‎Zău așa!
‎Ușa mea!
‎Ce ați făcut, măi, copii?
‎Ține drăcia aia!
‎Parcă ați fi copii.
‎Cum să-mi spui că ai palpitații ‎și apoi să nu răspunzi?
‎Pentru asta am plecat de la serviciu?
‎Și unde ați fost, mă rog?
‎- La plajă. ‎- La plajă.
‎MI-a murit telefonul, se pare.
‎Eu l-am uitat acasă.
‎De unde era să știu că vii chiar acum?
‎Ce credeai că o să fac, bunico? ‎Îmi spui și mie?
‎- Ușurel, băiete! ‎- Exact.
‎Nu suntem copii.
‎De câte ori te sun,
‎ba ești în Europa,
‎ba n-ai semnal și mă suni tu, ‎ba ești pe munte și să nu te sun.
‎- Fii serioasă! ‎- Niciodată n-aveți timp de noi.
‎Nu veneați ‎dacă nu credeați că suntem pe moarte.
‎Am luat măsurile, ‎dar nu pot pune geamul azi.
‎Bine, băiete! Nicio problemă.
‎E-n regulă, sunt aici.
‎Adică? Altfel n-ar fi în regulă?
‎Nu se știe niciodată. ‎Mai sunt tâlhari, spărgători de geamuri.
‎- Poate e nevoie să intervină cineva. ‎- Serios?
‎Nu ești cam mare ‎ca să te joci de-a cavalerii?
‎Deja văd roșu.
‎Vai! Ți-ai amintit ce vârstă am?
‎Ar trebui să plecăm, băiete.
‎Cred că e obosit după atâta drum.
‎Dacă vi se face urât, vă așteptăm la noi!
‎Hai, băiete!
‎Cred că o las aici. ‎Nu mai e bună de nimic.
‎- Hai, bunico! ‎- Să mergem, băiete!
‎E doar un pic zgâriată. ‎Doar n-am distrus-o.
‎Un nesimțit!
‎Te simți bine, suflețel?
‎Mă simț excelent. ‎Mai bine ca la 20 de ani.
‎Dar tu? Tu te simți bine?
‎De ce mi-ai spart geamul de la ușă?
‎N-ai cheie?
‎Plecasem la serviciu. ‎M-am întors din drum. De unde cheie?
‎Eram îngrozită că te pierd și pe tine.
‎Nu plec nicăieri, scumpo!
‎N-o să te las niciodată singură.
‎Ce dor mi-a fost de tine!
‎Fetița mea dragă!
‎Ce caut aici?
‎- Poftim? Ce întrebare e asta? ‎- Bunico!
‎Mi-ai făcut plăcintă cu vinete. ‎Spune-mi! Ce urmărești?
‎Pe tine, nepot nerecunoscător! ‎Nu m-ai sunat de luni de zile.
‎Zău așa, bunico! ‎Îl trimit mereu pe Ulaș la tine.
‎Am fost ocupat la muncă. ‎Am o grămadă de treabă.
‎Doar nu te-ai supărat din cauza asta! ‎Sigur e altceva la mijloc.
‎Mă simt neglijată.
‎Crezi că te-aș neglija vreodată?
‎Ești sultana mea.
‎Mi-ai lipsit enorm.
‎Firește!
‎Acum, ascultă ce-ți spun!
‎Să nu mai faci niciodată așa, bine?
‎Sună-mă și o să vin de oriunde aș fi!
‎- Bine? ‎- Bine.
‎- Scumpule! ‎- Dar nu refuz o plăcintă.
‎Hai să mâncăm! Poftă bună!
‎A zis că se simte bine, ‎dar rămân până luni.
‎- Cum e pe-acolo? ‎- Ediția pentru bărbați.
‎Kerem a stat toată ziua cu dna Selin.
‎Vrea să țină coperta lunii viitoare.
‎Dna Selin pare mai degrabă încântată.
‎O zi nu pot să plec! ‎Ce i-a propus să fotografieze?
‎Un manechin din străinătate. ‎Vine la o gală.
‎Are o colaborare ‎cu o marcă de lenjerie de lux.
‎Lansează o colecție.
‎Fotografiile sunt gata. ‎Mai are doar interviul.
‎Serios? Cum au ieșit pozele?
‎REDACTOR
‎Sunt drăguțe.
‎Dar deloc estetice.
‎Oportunist misogin!
‎„Așteptăm să revină fotograful ‎din Africa, dnă Selin.”
‎Dacă se prinde dna Selin că minți,
‎îi dă lui coperta și-l face redactor-șef.
‎Voiam să trag puțin de timp, Ahu.
‎Nu dăm nici de impresarul lui.
‎Mă aduci la disperare. E de negăsit!
‎Vrei să te calmezi? ‎Ți-am zis că găsesc o soluție.
‎Așteaptă să te sun, bine? Mai vorbim.
‎Bine. O să aștept.
‎Scârbă!
‎Muncești prea mult.
‎Liniștește-te puțin, scumpo!
‎De-ai ști prin ce trec, suflețel!
‎Du asta la Semiha!
‎E farfuria ei. Nu i-o pot da goală.
‎De ce eu?
‎Vrei să mă duc eu, ‎când e nepoata mea aici?
‎Ce-o să zică lumea?
‎Hai, păpușa mea! Du-te, puiule!
‎Hai, fuguța! Du-te, scumpo!
‎- Bine. ‎- Du-te!
‎Deniz, coboară o clipă, băiete!
‎Ce e?
‎Sahra ne-a adus o farfurie. Ia-o tu!
‎N-am chef să mă enervez.
‎Am aluat pe mâini. ‎Stă acolo de o veșnicie. Hai, du-te!
‎Poftim!
‎Te frământă ceva, Deniz?
‎Deci știi cum mă cheamă.
‎Cred că nu i-ai gătit tu.
‎Ce-ți pasă cine i-a gătit?
‎Sunt bine făcuți.
‎Subțiri și delicioși.
‎Deci nu i-ai gătit tu.
‎Sper din suflet ‎că specia ta o să dispară în curând.
‎Ai vrea tu.
‎Boule! Sta-ți-ar în gât!
‎A rămas exact ca la 15 ani.
‎Așa! Ura!
‎Suge-o, Kerem! Ura!
‎Suge-o! Ura!
‎Bunico!
‎Mai ușurel! Ce s-a întâmplat?
‎Ce a mai făcut de data asta?
‎Ce a făcut? A vrut să-mi fure un interviu, ‎dar nepoata ta e stăpână pe situație.
‎Ții minte că îți spuneam de un fotograf?
‎Deniz Tunalı.
‎Ar fi o nedreptate ‎să spui că face simple fotografii.
‎Sunt opere de artă.
‎În fine! Câștigase ‎un premiu internațional de mare prestigiu.
‎Așa! Și?
‎Și l-a refuzat.
‎Îți vine să crezi?
‎Până la el, ‎n-a mai refuzat nimeni acel premiu.
‎E absurd.
‎E cautat de luni în șir, ‎dar nici urmă de el.
‎- Cum așa? ‎- Nu e de găsit.
‎Nu știe nimeni cine e tipul.
‎Îi știm doar numele. Nu-i dăm de urmă.
‎De-aș avea doar o poză cu el…
‎Scumpo, ai auzit ‎de găselnița aia numită „internet”?
‎Bine, bunico.
‎Ce-ar fi să-i cauți tu numele ‎și să-mi spui câte rezultate găsești?
‎Dacă nu dai de el, ‎ce-i cu entuziasmul ăsta?
‎O revistă din Marea Britanie ‎i-a propus un interviu, dar a refuzat.
‎O prietenă de acolo ‎mi-a dat numărul impresarului lui.
‎Și dacă te refuză și pe tine?
‎N-o să mă refuze.
‎Fiindcă de asta depinde avansarea mea.
‎Va trebui să se lase convins.
‎SCÂRBA
‎Ce vrei, Kerem?
‎Îi spui doamnei Selin
‎că nu dai de celebrul fotograf ‎și ți-ai pus colega să mintă?
‎Sau îmi lași mie onoarea, ‎cu tot cu avansare?
‎Nu-ți las nimic.
‎Așa că scutește-mă de aberații
‎și așteaptă interviul!
‎Recunoaște! Am învins. ‎Împacă-te cu gândul că o să-ți fiu șef!
‎Mai bine îmi dau demisia.
‎REDACTOR
‎Da, de ce nu?
‎Cine face coperta primește avansarea. ‎Celălalt pleacă. S-a făcut?
‎- S-a făcut! ‎- O să-mi savurez victoria.
‎Bună dimineața! Ce ai pățit?
‎Nu pot să cobor pisica din copac.
‎Deniz nu s-a trezit.
‎Stai! Te ajut eu, tanti. Numai puțin!
‎Ai grijă, scumpo!
‎Trântor de doi bani! Așa.
‎- Stai! O țin eu. ‎- Nu e nevoie. Mă descurc.
‎Vai de mine! Ce faci?
‎- Liniștește-te, bunico! ‎- Ce-i asta?
‎Stai! Ai grijă!
‎La o parte, Semiha!
‎Nu pățesc nimic.
‎Vai de mine!
‎- Fir-ar! ‎- Fir-ar, Semiha!
‎- Deniz nu s-a trezit? ‎- Din păcate, nu.
‎Lăsați-l! Nu e nevoie de el.
‎- O să sar. Luați scara! ‎- Stai, scumpo!
‎Nu pot s-o ridic. N-am putere.
‎- Deniz! ‎- Stai, bunico!
‎Nu! O să sar. ‎Nu pățesc nimic, tanti Semiha.
‎La o parte, tanti Semiha! Sar.
‎- Hai! ‎- Stai, Sahra!
‎- Ce e? ‎- Ajut-o, Deniz! A rămas în copac.
‎Pentru asta m-ați trezit, bunico?
‎Ce naiba cauți acolo?
‎Iți place să cazi din copacul ăsta?
‎M-am gândit că mai bine cad eu ‎decât să cadă tanti Semiha.
‎- Ești foarte atentă. ‎- Nesimțit inconștient!
‎Nu mă călca pe nervi, că te las acolo.
‎Ce cauți să te cațări prin copaci?
‎Nu ești genul ‎care bate străzile pe tocuri?
‎Nu ai stofă de așa ceva.
‎Crezi că am nevoie de tine? La o parte!
‎Dă-te! O să sar. Nu mai face pe eroul!
‎- Frate… ‎- Vai!
‎Scuze! Îmi pare rău! ‎Chiar n-a fost intenționat.
‎Îmi pare rău. Stai să văd!
‎Nu mă atinge, te rog!
‎Ajunge cât ai făcut! ‎Nu am chef de alte incidente.
‎Du-te să-l pansezi!
‎L-a pansat tanti Semiha, sunt sigură.
‎Ai putea și să-ți ceri iertare.
‎Hai, du-te!
‎Poftim ceaiul, băiete!
‎Intră, scumpo!
‎Ce…
‎Îmi…
‎Bunica v-a trimis niște pansamente, ‎dar văd că deja ați…
‎Le iau eu. Mulțumesc.
‎Știu fotografia asta.
‎Da? E din prima expoziție a lui Deniz.
‎Sigur își amintești.
‎Deniz făcea multe fotografii.
‎Era pasiunea lui. Și a perseverat.
‎- Deniz Tunalı? ‎- Da, Tunalı.
‎Autorul acestei fotografii, Deniz Tunalı,
‎e unul și același ‎cu Deniz Tunalı, nepotul tău?
‎Da, chiar el e. Nepotul meu.
‎Deniz Tunalı.
‎Deniz Tunalı e aici, Ahu. ‎Tocmai i-am spart capul.
‎Și, dacă ratez avansarea, ‎trebuie să demisionez.
‎Așa că lasă totul baltă și vino! ‎Și adu ceva, îți scriu eu ce.
‎Spui că a apărut o tipă oarecare,
‎ți-a luat casca mult iubită ‎și a spart un geam cu ea?
‎Și tu ai luat-o de pe jos și i-ai dat-o?
‎I-ai dat casca ‎pe care nici nu mă lași s-o ating.
‎După care ți-a spart capul. ‎Frumos! Bravo ei!
‎- E numai vina ta. ‎- Zău așa, ce-am făcut?
‎Ce-ți veni ‎să te duci tocmai acum pe Lesbos?
‎- Un pahar cu apă! ‎- Ce-i așa de rău?
‎Mă bucur că ai venit. ‎Semiha îți duce dorul.
‎Și știi ce? ‎Cred că fata a avut motive întemeiate.
‎Ești prea iute din fire.
‎- Te înfurii din te miri ce. ‎- Pe ea sunt furios pe bună dreptate.
‎Adică?
‎Stai! Tipa asta…
‎Trebuie neapărat s-o cunosc.
‎Măi să fie!
‎Nu știu dacă e cazul să mă bucur sau nu.
‎S-a complicat situația.
‎Trebuia să-mi dau seama de la expoziție.
‎- Barca aia… ‎- Care barcă ?
‎Nu-ți bate capul cu barca!
‎Aia e problema mea. Cum procedăm?
‎Îl cunosc bine pe Deniz. ‎E ranchiunos. N-o să mă ierte.
‎Totuși, au trecut mulți ani.
‎Nu? Sigur s-a schimbat.
‎Oamenii nu se schimbă, Ahu.
‎Dacă nu mă iartă, adio interviu!
‎Bună dimineața!
‎- Trezirea! ‎- Ce e?
‎Sus! Așa! Hai!
‎Zău așa, Sahra! ‎Până și pentru noi e prea devreme.
‎Te rog! Încă o oră măcar! Doar una.
‎Doar o oră.
‎Nu te prosti! Sus! Mergem la cumpărături.
‎- Hai! ‎- E un sat de vacanță, scumpo.
‎Nu e deschis nimic la ora asta. ‎Ești nebună? Doar o oră, te rog!
‎Alo?
‎Bună ziua!
‎Ce ediție ați spus?
‎Bine. Verific imediat și vă sun.
‎Mulțumesc mult. O zi bună!
‎Bună dimineața, tanti Semiha!
‎Bună dimineața, scumpo!
‎Mă gândeam să luăm micul-dejun împreună
‎ca să dezamorsăm situația ‎și să am ocazia să vă cer iar iertare.
‎Dacă vreți, desigur.
‎Bineînțeles, scumpo!
‎Bine. Minunat! ‎Mă duc să văd ce face bunica.
‎Alergăm după coperta din august ‎și o ratăm pe cea din iulie.
‎De ce nu mi-ai spus? ‎Interviul lui Mert e bun. Pozele, nu.
‎Bună dimineața și ție, scumpo!
‎- Bună dimineața, fetelor! ‎- Bună dimineața!
‎Nu mai bine vă mutați cu biroul aici?
‎Cine e Mert? Putea veni și el.
‎Aysel, cineva trebuie să lucreze ‎în Istanbul la coperta lunii curente.
‎- Mă duc să pun de ceai. ‎- Te ajut eu.
‎Bună dimineața, suflețel! Unde pleci?
‎- Să o ajut. ‎- Nu.
‎I-am invitat pe tanti Semiha și Deniz.
‎Cât face Ahu ceaiul,
‎ce-ar fi să-mi povestești ‎de ce ai tăcut mâlc,
‎deși vedeai că îl caut disperată ‎pe Deniz Tunalı?
‎Și dacă ți-aș fi spus?
‎L-ai fi hăituit ca o fiară.
‎Te-ai fi ținut de el ca scaiul.
‎Mi s-a părut că e mai bine ‎să vă rezolvați problemele mai întâi.
‎Grozavă idee!
‎Serios. Și a ieșit cum îți doreai?
‎Nu te-am pus eu să-i spargi capul.
‎- Unde e ceaiul, Aysel? ‎- Vin acum.
‎Nu mă mai cicăli, fir-ar să fie!
‎Uite, scumpo!
‎E sus, pe bufetul ăla.
‎- Unde mi-e cadoul? ‎- În dulap, în camera de zi.
‎V-am adus plăcinte.
‎Poftiți!
‎Unde e Deniz? Nu s-a trezit?
‎N-a venit acasă azi-noapte.
‎Bună dimineața! Ia-ți niște cafea!
‎De ce-mi spui tu asta, ‎și nu o femeie frumoasă?
‎Trebuie să ne împăcăm cu soarta, amice!
‎Hai, sus!
‎Mergem să mâncăm ceva bun ‎la sultana Semiha.
‎Nu vreau să beau cafea cu tine toată ziua.
‎Cred că a mâncat deja de dimineață.
‎De dimineață mănânci ‎când te trezești, oricând ar fi.
‎- Bine, nu veni! Treaba ta. ‎- Bine, fie!
‎Ce…
‎Care e Deniz?
‎Ăla care nu știe să zâmbească.
‎E drăguț.
‎Dar fotografiile lui ‎sunt mai impresionante decât el.
‎Surprinde asemenea emoții în imagini! ‎Cum poate fi în așa hal de nesimțit?
‎De ce n-ați dormit aici?
‎Am luat un mic-dejun minunat în curte.
‎Ai un nepot ursuz.
‎I-am zis că sultana Semiha îmi duce dorul ‎și l-a apucat gelozia.
‎Și e supărat pe fata din vecini. Un ursuz.
‎Grozavă plăcintă!
‎- Ia, Ulaș! Hai! ‎- Măi! Ce faci, frate?
‎Frate…
‎Te iubesc, Semiha. O să mănânc în curte.
‎- Unde pleci? Dă-mi-o! ‎- De ce? Lasă-mi-o!
‎- Dă-i drumul! ‎- Măi! Ce faci?
‎Du-te unde vrei!
‎Voi doi nu vă mai maturizați.
‎Mi-a rămas mai multă.
‎Deci sunteți prieteni din copilărie?
‎- Oarecum. ‎- Nu prea.
‎Nu eram prieteni.
‎Nici pe departe.
‎Ce aveți de împărțit?
‎- Poftă bună! ‎- Deniz!
‎Stai puțin! Mă întorc repede.
‎Ce vrei?
‎În locul căștii vechi.
‎Deși nu văd de ce n-ai mai folosi-o.
‎În fine. Pe post de scuze.
‎Am rugat-o pe Ahu să-mi aducă una nouă.
‎Aoleu…
‎Mă gândisem… Eu…
‎Am sunat să comand o cască
‎și probabil au crezut că e pentru mine.
‎Îmi pare nespus de rău! Serios!
‎Stai liniștită, Ahu! ‎Și nu era nevoie s-o aduci.
‎Mulțumesc, ești foarte amabilă.
‎Păi… Mă simt prost că s-a întâmplat așa.
‎Sincer, mie îmi plac culorile.
‎Și mie, dar cu cealaltă ‎aveam amintiri frumoase.
‎În fine, știam deja ‎că dra Sahra distruge amintirile frumoase.
‎Așa că nu e vina ta, Ahu.
‎Dar sultana Semiha voia un ghiveci.
‎E perfectă ca ghiveci. Mulțumesc.
‎Ursuz.
‎Ahu, spune dacă vrei să-l ai șef pe Kerem!
‎Bun. Demarez operațiunea Calul troian.
‎Mă refer la Ulaș. ‎El va fi calul nostru troian.
‎O să ne spună totul despre gusturile, ‎slăbiciunile și pasiunile amicului său…
‎Practic, tot programul lui.
‎Am înțeles. ‎Dar cum anume crezi că o să facem asta?
‎Uite-așa!
‎Bună! Două pahare de gin tonic, te rog!
‎Scuze! Nu te-am recunoscut.
‎Ulaș, nu?
‎Aici lucrezi?
‎Oarecum. Mă mir să vă văd aici.
‎Am vrut să ne aerisim puțin.
‎Auzisem că e cea mai drăguță terasă ‎și am venit să vedem.
‎Desigur. Vă e foame? Vă aduc ceva?
‎Surprinde-ne!
‎Bine. Mai întâi, cocktailurile.
‎Care e planul?
‎Așa. Imediat vine Ulaș. ‎O să îl invităm să ia loc.
‎Când vine Deniz, ‎va fi silit să stea cu noi.
‎- Și dacă nu vine? ‎- O să vină.
‎Apropo, ai avansat ‎cu coperta pentru iulie?
‎Din moment ce nu-ți place nimic, nu.
‎Nu putem născoci ceva nou de fiecare dată.
‎Dar așa ar fi bine. Poftă bună!
‎Vă pot ajuta în goana după idei?
‎Sigur. Ia loc!
‎Așa.
‎La ce vă gândeați? Ce vă doriți?
‎Am lucrat în publicitate. ‎Puteți să-mi spuneți.
‎Subiectul e moda durabilă.
‎O mare firmă se orientează ‎spre moda reciclabilă, ecologică.
‎Redacția mea scrie despre asta.
‎Articolul în sine e bun, ‎dar fotografiile sunt catastrofale.
‎Să spunem că dra Sahra e greu de mulțumit.
‎Auzi? Ce-ar fi să facem aici ședința foto?
‎E locul ideal pentru subiectul nostru.
‎Ce vreți să transmiteți?
‎Vreau să fie ceva proaspăt, natural,
‎care să țină și de trecut, ‎și de viitor, simplu, dar sofisticat
‎și autentic.
‎Mă scuzați!
‎Șefu', domnul Deniz vrea căștile.
‎Bine. Vă rezolv eu.
‎Deniz! Vino încoace!
‎Nu mă mai slăbesc cu interviurile!
‎Dă-mi casca!
‎Sunt la mine la birou amândouă.
‎- Amândouă? ‎- În Babakale.
‎E superb la asfințit.
‎Sunt lotci frumoase și un dig.
‎Peisajul e superb. Te duce Deniz să vezi.
‎Dacă nu-ți place, ‎mai caut niște variante cu Ahu.
‎Ce se petrece aici?
‎Ne scuzați! Vino o clipă!
‎Nu fi troglodit! Poartă-te frumos!
‎Vezi? E o ocazie excelentă.
‎Vorbește-i pe limba lui, ‎profită, fă o nebunie, fă ceva, orice!
‎- Vorbești serios? ‎- Da.
‎Sper să nu mă omoare ‎când o să afle că voiam să-i iau interviu.
‎O iei sau nu?
‎Hai odată!
‎Se ajunge până în capăt?
‎O s-o ții tot așa?
‎Nu mai avem 15 ani.
‎E vreun loc mai liniștit la țărm ‎unde să mă duci?
‎Bine.
‎Nu.
‎Te rog.
‎Drept scuze.
‎Pentru tot.
‎Hai să îngropăm securea, bine?
‎Ăsta e noul tău refugiu?
‎De ce? O să mi-l iei și pe ăsta?
‎Încerc să învăț din greșeli.
‎Însă e impresionant.
‎Călătorii, explorări…
‎Tu n-ai timp de așa ceva, nu?
‎Știu locuri mult mai frumoase.
‎Am auzit că nici nu ieși din casă ‎când ești aici.
‎Mai visezi cu ochii la stele?
‎Tu mai strângi pietre ‎din fiecare loc vizitat?
‎N-ai uitat.
‎Tu te prefăceai că ai uitat.
‎Ești nebună, femeie?
‎Nu sunt!
‎Unde pleci?
‎Zău așa…
‎Ești incredibilă.
‎Bravo!
‎Mi-au dispărut cheile.
‎Cum adică au dispărut?
‎Nu le găsesc.
‎Cum așa? Le-ai scăpat în apă?
‎Sigur! Sunt nebun și le-am aruncat în apă.
‎De ce ai intrat în apă cu cheile la tine?
‎Ce ne facem?
‎Mergem pe jos.
‎Cum adică?
‎Deniz…
‎O dată. Măcar o dată.
‎O dată se putea să nu-mi dai de furcă?
‎Chiar ți-e imposibil? ‎Trebuie să-mi faci rău de fiecare dată?
‎- Ascultă… ‎- Nu vorbi cu mine!
‎Te rog, taci, Sahra!
‎Deniz, serios…
‎Taci! Te rog, taci!
‎Deniz…
‎Îmi pare rău.
‎Nu-ți mai cere iertare!
‎Nici nu mai știu ‎pentru ce îți ceri iertare de data asta.
‎Când îți ceri iertare, am numai necazuri.
‎Nu mai vorbi cu mine!
‎Nu mă căuta!
‎Fă-te că nu exist!
‎Am o întrebare. Ce e între tine și Ahu?
‎Ce se petrece?
‎Poftim! În sfârșit vorbești deschis!
‎E drăguță, simpatică. Ne înțelegem.
‎Acum spune-mi ce ai tu cu Sahra!
‎E nebună.
‎Nu s-a schimbat.
‎De când o știu ‎se poartă de parcă i se cuvine totul.
‎Nu s-a schimbat nimic. ‎E o performanță, recunosc.
‎Așa că, frate, ‎n-am energie pentru încă un dezastru.
‎Baftă cu Ahu, dar nu mă amesteca!
‎Mi-ai zis că o să-și cadă dragi ‎dacă îi lăsăm singuri.
‎Și când colo?
‎Uită-te și tu!
‎Deniz a plecat cum s-a crăpat de ziuă.
‎Ce-a apucat-o pe Sahra?
‎Dar n-a făcut nimic!
‎Își dau târcoale de ani și ani.
‎Într-o bună zi ‎o să-și dea seama de asta, dar cum?
‎- Păi… ‎- Păi…
‎- Zi tu! ‎- Ascultă! Ce-ar fi să le jucăm o festă?
‎Jur că la asta mă gândeam și eu! ‎Strașnică idee, zău!
‎Bine. Îmi pare rău, sincer.
‎Vă sun imediat.
‎Bine. Mulțumesc. O zi bună!
‎Și eu, care credeam ‎că mă pot baza pe echipă.
‎Eu mă chinui ‎pentru coperta de luna viitoare,
‎și ei nu se descurcă nici luna asta!
‎Scumpo, nu pe echipă ești supărată.
‎Îi critici fără motiv.
‎Spune-mi ce s-a întâmplat aseară!
‎Nu contează. Important e rezultatul.
‎Măria-Sa Deniz ‎mi-a poruncit să nu-l mai contactez.
‎Hai să vorbim cu Ulaș! ‎Poate îl convinge el.
‎N-o să-și lase prietenul ‎pentru o fată pe care a sărutat-o ieri.
‎Dar chiar mă place.
‎În fine! Peisajele sunt frumoase.
‎Ar fi bine ‎dacă am putea include și ruinele.
‎Bine.
‎Hai să le vedem! Bine?
‎E clar că nu-l pot convinge pe Deniz.
‎Măcar să facem cinste ‎ultimei noastre ediții.
‎Haide, nu fi așa, te rog!
‎Adună-te! Avem nevoie de intelectul tău.
‎În sfârșit! Unde ați fost? ‎Lasă! Veniți cu mine!
‎Ce facem aici, bunico?
‎Da, e plin de turiști în perioada asta.
‎Puteam să-ți aducem noi ce îți trebuie.
‎- Să nu te deranjezi. ‎- Gura și veniți cu mine!
‎Oprim să luăm permisul de acces. ‎Ne ajută amicul tău de la Cultură.
‎Hainele le-am trimis. ‎O să discute cu firma.
‎Transportul e aranjat. ‎Practic, suntem gata.
‎Și agenția?
‎În mare, e rezolvat, ‎dar Mert trebuie să discute cu fotograful.
‎Urăsc fotografii.
‎Așteptați aici! Mă întorc imediat.
‎Ia uite cine e?
‎- Bun-venit, Deniz! ‎- Bine v-am găsit.
‎- Ce vânt te aduce? ‎- Execut ordinele.
‎Credeam că vă evitați.
‎Ce e? V-ați împăcat?
‎Nu eram certați.
‎Naim, mă ajuți puțin?
‎Vin acum, tanti Semiha!
‎- Ține astea! ‎- Unde pleci?
‎Ține-le puțin! Am o treabă. Zău așa!
‎Serios? Și ce treabă, mă rog?
‎Bine, baftă!
‎Bună!
‎Ți-am scris, dar…
‎Ne plimbăm puțin?
‎Acum am de lucru.
‎E-n regulă. Duceți-vă!
‎Mă descurc singură.
‎Spor!
‎Ce e, băieți?
‎Nimic. Admiram ceva frumos.
‎Serios?
‎Nu cred că v-am invitat la masa mea, dar…
‎Dar frumusețea se cere admirată.
‎Așa că am vrut să ne uităm de aproape.
‎Cum îți permiți?
‎- N-ai înțeles, soro… ‎- Nicio „soro”!
‎- Despărțiți-i! ‎- Soro…
‎- Ți-am zis să nu-mi spui așa! ‎- Soro, nu mai da, te rog eu!
‎Mai vrei o geantă în cap, boule?
‎Jur că te…
‎De cine crezi tu că te iei? Jur că…
‎Ce face?
‎- Oprește-te! ‎- Despărțiți-i!
‎- Hai! ‎- Gata!
‎- Gata, doamnă! ‎- Jur că…
‎- Jur… Unde e celălalt? ‎- Gata, doamnă! S-a terminat.
‎Mișcă! Hai!
‎- Mișcă! ‎- Mai repede!
‎Ce am făcut, Semiha?
‎Da. Mulțumesc frumos. Vorbesc serios.
‎Nu mai fusesem în arest. ‎Acum văd cum e, și numai datorită ție.
‎Nici eu nu trec pe aici în fiecare zi.
‎Și, dacă nu interveneai tu, ‎nu mai aveam problema asta.
‎- Deci e vina mea? ‎- Da.
‎Dacă nu săreai pe el,
‎jandarmii mi-ar fi dat dreptate.
‎De necrezut!
‎Acum e o crimă să ajuți. Fantastic!
‎Păi, nu mă ajuta!
‎Ți-am cerut eu ajutorul?
‎Ți-am și evitat privirea, cum mi-ai zis.
‎Și tu ce ai făcut?
‎Ai sărit la bătaie.
‎Ba n-am sărit deloc. ‎Tu ai sărit la bătaie.
‎L-ai pocnit de a ajuns la medico-legal.
‎Da. Pe amândoi, de fapt.
‎Domnule, vă rog! Doar ne știți.
‎Dacă nu se luau de Sahra, ‎nu ne amestecam în așa ceva.
‎Și domnișoara Sahra, ‎și domnul Deniz sunt nevătămați,
‎dar ceilalți sunt stâlciți.
‎Intră!
‎JANDARMERIE
‎Intrați, băieți!
‎Bunica ei ne-a pus să ne luăm de ea. ‎Jur că suntem nevinovați.
‎I-am spus lui tanti Aysel ‎că nu e frumos, dar n-a vrut să audă.
‎Le-am implorat. Degeaba.
‎Au zis că am face o faptă bună.
‎Nu știți cum e tanti Semiha, domnule.
‎Nu te pui cu ea.
‎Așa că a trebuit s-o facem.
‎A zis că o să fie doar o ceartă. ‎Nu știam că dăm de Jackie Chan.
‎Totul pare în ordine. ‎Vă eliberăm prietenii mâine.
‎Nu aveți de ce să așteptați aici. ‎Mergeți acasă!
‎- Mulțumim. ‎- Dar aveți grijă cu bunicile!
‎Să nu dați de necazuri mai meri!
‎Mulțumim frumos. O zi bună! La revedere!
‎Arătau ca vai de ei.
‎O zi bună! Mulțumim!
‎Se pare că a meritat bătaia.
‎Intrați!
‎E departe. Mergi pe jos?
‎Urcă!
‎- N-am voie să vorbesc cu tine. ‎- Nu trebuie să vorbim.
‎Zi că iei autobuzul!
‎Poți să mergi mai încet?
‎Fricoaso!
‎Am zis să mergi mai încet! ‎Se poate, te rog?
‎Lașo!
‎Ce se aude? Ce e? ‎E normal? E vreo problemă?
‎Ce se petrece? Zi-mi!
‎E ceva normal când ești tu prin preajmă?
‎Ce ți-am făcut?
‎Ce vrei de la mine?
‎Oprește!
‎- Ți-am zis să oprești! Mă dau jos. ‎- Bine. Fie!
‎Jur că ești cel mai grosolan, irațional,
‎încăpățânat, egoist ‎și nesimțit bărbat din câți cunosc!
‎Ești așa de critic,
‎încât nici nu încerci ‎să-l înțelegi pe celălalt!
‎Ești atât de negativist!
‎Atât de negativist, ‎că nu pot să fac nimic drăguț cu tine!
‎Pur și simplu nu pot.
‎Sunt o lașă, nu? Mi-e frică.
‎Și detest motocicletele
‎fiindcă mi-am pierdut părinții ‎într-un accident moto!
‎Ți-aș fi spus ‎dacă ai fi întrebat de ce mi-e frică,
‎dar ai decis să mă iei în râs ‎și să accelerezi.
‎Ai înțeles?
‎Ești mulțumit?
‎Oi fi eu lașă,
‎dar tu ești un om rău.
‎Ce părere ai? Frumoasă pereche facem, nu?
‎Ce zici?
‎Putem fi iar prieteni?
‎N-am fost niciodată prieteni, Sahra.
‎Și nici n-o să fim.
‎Sunt curios.
‎Ți-e frică de motociclete,
‎dar nu și să împingi pe cineva în apă
‎sau să spargi geamuri.
‎Ți-e frică să nu te murdărești ‎când mănânci pește,
‎dar nu și să iei la bătaie niște bărbați.
‎Care ești tu?
‎Spui că nimic nu e normal în preajma mea
‎și, după nici cinci minute, mă săruți.
‎Tu care ești, de fapt?
‎Amândoi.
‎Când sunt în preajma ta, ‎parcă o ia totul razna.
‎Inclusiv eu.
‎Nu mă pot controla.
‎Niciodată.
‎La asta mă pricep.
‎La control.
‎Până la excursia la Babakale
‎nu mai urcasem pe motor de la accident.
‎Te-am împins în apă
‎fiindcă Ahu mi-a zis ‎să fac lucruri inedite.
‎În mod normal, ‎nici nu intru dacă nu văd fundul apei.
‎Sunt obsedată de control.
‎Cât despre pește,
‎pur și simplu nu-mi place ‎să am grăsime pe mâini.
‎De mică detest asta.
‎Ai un iubit?
‎Nu.
‎De ce nu?
‎De cine îți amintește casca?
‎De tine.
‎Cum așa?
‎Ți-o luasem ție în vara aia.
‎Mă gândeam că o să ne plimbăm.
‎N-am mai apucat să ți-o dau.
‎Asta înseamnă…
‎că a fost a mea și s-a întors la mine.
‎De ce vă impacientați?
‎Trebuia să vă fi așteptat la asta.
‎Doar vă cunoașteți nepoții.
‎A fost un plan foarte bun.
‎Ei ne-au silit.
‎Se ocolesc de ani în șir.
‎Deniz vine doar în timpul săptămânii.
‎- E ridicol. ‎- La ce vă așteptați?
‎N-o să reușiți. Lăsați-o baltă!
‎Degeaba!
‎Nu le spuneți nimic!
‎Nu le spunem, dacă nu știu deja.
‎- Scumpo! ‎- Suflețel!
‎- Băiete! ‎- Puiule!
‎De ce or fi așa de calmi?
‎S-a întâmplat ceva.
‎Știu eu. S-a întâmplat ceva.
‎Scumpo!
‎Băiete drag!
‎Îmi ascunzi ceva.
‎Ce e? Ce trebuie să știu?
‎- Că ești nebună. ‎- Nu fi așa, Sahra!
‎Așa, cum?
‎Ce ți-aș putea ascunde ‎despre noaptea petrecută în arest?
‎Jur că ai luat-o razna.
‎Plus că nu ne iese nimic bine. ‎N-am obținut permisul.
‎A rezolvat Ulaș. Luni facem ședința foto.
‎- Și toată lumea știe. ‎- Ce?
‎La ce te referi? La arestul meu?
‎Lumea știe că celebrul nostru fotograf
‎are niște pretenții mai deosebite.
‎Și? Când e interviul?
‎Păi… E prea devreme să vorbim despre asta.
‎Nu i-am spus.
‎Adică n-am putut să-i spun
‎fiindcă nu știu cum.
‎Dar o să văd eu.
‎Bine. Pune de cafea!
‎Bine.
‎Nu ți-a priit după gratii?
‎Te lauzi cu relațiile tale, ‎dar nu ne-ai scos de acolo.
‎Trebuia să te gândești la asta ‎înainte să vă apuce turbarea.
‎Bună!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Am o întrebare, Ahu. ‎Și pe Sahra o doare umărul?
‎Umărul? De ce?
‎Eram curios ‎dacă și ei i-a prins bine arestul.
‎Asta nu știu, dat tu meriți o bătaie.
‎Nu, frate, te rog!
‎Potolește-te! Abia ai ieșit. ‎Ferește-te de necazuri!
‎Scârbă fără creier!
‎A vorbit cu Kerem. ‎Dar nu vă speriați! Așa fac ei.
‎Cine e Kerem?
‎O scârbă fără creier. ‎Dacă l-ai cunoaște, l-ai bate.
‎Mă duc la ea.
‎- Ce a zis? ‎- E prea sigur pe el. Clocește ceva.
‎La naiba! Am greșit, Sahra?
‎Poate nu trebuia să le spun de Deniz.
‎Nu fi absurdă!
‎Am reușit după luni de încercări.
‎Dar, dacă știe Kerem, ‎nu va fi suficient să-mi dau demisia.
‎O să facă tot posibilul să fiu dată afară.
‎Ahu, verifică toate detaliile, bine?
‎Să nu ne scape nimic!
‎Bine.
‎Mă duc să verific.
‎Toate bune?
‎Serviciul?
‎Știu ce ți-ar face bine. Vino!
‎Zău așa!
‎M-am prostit și eu. Nu e locul de vină.
‎I-ai pătat amintirea.
‎De ce ești așa?
‎Nu mi-ai spus o vorbă în vara aia.
‎Nu m-ai ascultat. N-ai iertat simplul…
‎Simplul fapt că ai strâns niște proști ‎într-un loc special pentru noi
‎și ai chefuit cu unul dintre ei, ‎uitând de băiatul care te plăcea.
‎Asta era?
‎Serios?
‎- În primul rând, nu știam că mă plăcea. ‎- Dacă veneai singură, poate aflai.
‎N-ai dat de înțeles.
‎Numai tu nu observaseși. Sau n-ai vrut.
‎M-am dat peste cap să-ți captez atenția.
‎Nu era nevoie. ‎Era suficient să fii tu însăți. Ca acum.
‎Aveam 15 ani!
‎Și eu la fel.
‎Bine. Nu ajungem nicăieri ‎comentând una și alta. Da?
‎Îmi cer iertare.
‎Și față de tine,
‎și față de acel băiat.
‎De ce n-ai venit în vara viitoare?
‎La sfârșitul verii, ‎mi-am pierdut părinții.
‎Era aniversarea lor.
‎Trebuia să mergem undeva ca să sărbătorim,
‎dar eu eram indispusă.
‎Așa că au luat motocicleta tatei ‎și au pornit la drum amândoi.
‎Și apoi…
‎Apoi…
‎A durat o vreme până să-mi revin.
‎N-am știut.
‎Iar când am venit aici, tu nu erai.
‎Ne-am mutat în Germania în iarna aia. ‎După vreo doi ani, ai mei s-au despărțit.
‎Mama s-a mutat în Italia.
‎Tata s-a recăsătorit.
‎Fiecare, cu viața lui.
‎Țineți legătura?
‎Îi vizitez dacă am drum pe-acolo.
‎- Îmi pare rău. ‎- N-ai de ce. Mie nu-mi pare rău.
‎E mai bine pentru toți așa.
‎Ar fi trebuit înțeleg că tu erai, ‎înainte să-mi fi spus tanti Semiha.
‎Când am văzut fotografia aia la expoziție,
‎m-a fascinat în așa măsură,
‎încât m-a absorbit total în lumea ei.
‎Dar nu înțeleg ceva.
‎De ce ar refuza cineva un asemenea premiu? ‎De ce ai fugi de o realizare majoră?
‎Nu pentru asta ne străduim cu toții?
‎Ce ai simțit în prima clipă ‎când ai văzut-o la expoziție?
‎E greu de descris,
‎dar am fost…
‎Am fost hipnotizată.
‎Vezi? Ăsta e premiul meu.
‎Fotografiile mele nu surprind ‎doar un moment anume.
‎Ele îmi surprind sentimentele, ideile.
‎Trecutul, speranțele.
‎Tot ce mă face ceea ce sunt.
‎Și…
‎Împărtășesc cu cei care le privesc.
‎Creez o conexiune. Una specială.
‎Nu e pentru concursuri. ‎Nu se poate compara.
‎Ăsta e premiul.
‎- Așadar, aici ai crescut. ‎- Oarecum.
‎E o casă superbă.
‎Vreau să-ți arăt ceva.
‎Deschide-l!
‎De oriunde am fost.
‎Pentru mine?
‎Bună dimineața!
‎Ce faci aici?
‎Tot ce mai știu din facultate.
‎Ce? Ești arhitect?
‎Dacă simpla absolvire a facultății ‎mă face arhitect, da, sigur.
‎Dar n-am profesat.
‎Pentru ce e macheta?
‎O casă nouă?
‎E o casă veche.
‎Am proiectat-o în facultate.
‎Mă gândeam că aș locui în ea ‎dacă mi-aș întemeia o familie cândva.
‎Apoi a păstrat-o ca hobby.
‎Și de ce nu e gata?
‎Nu mă grăbeam.
‎- Mulțumesc! ‎- Sper să vă placă.
‎Am o întrebare.
‎Sau, mai degrabă, e ceva ce nu înțeleg.
‎Ce anume?
‎Ai atâtea povești, atât succes,
‎atâtea realizări, atât talent!
‎De ce nu te lași cunoscut?
‎- Ce vrei să afli? Spune! ‎- Nu așa.
‎Mie îmi spui deja, dar, nu știu,
‎nu dai interviuri, ‎nu apari la radio sau la TV.
‎Păi, e povestea mea.
‎E personală. Sunt rănile mele.
‎Merită împărtășite cu cineva special.
‎Restul lumii se poate mulțumi ‎cu fotografiile mele.
‎În plus, povestea ‎e deja transmisă prin fotografii.
‎E de-ajuns.
‎O ultimă întrebare.
‎- Încep. ‎- Te ascult.
‎Cum te-ai înconjurat de mister ‎când erai deja vestit?
‎Să nu se știe cine ești ‎e promovarea perfectă.
‎Dacă nu te duci la expoziții ‎să spui că tu ai făcut fotografiile,
‎rămâi un simplu nume.
‎Și nu-l subestima pe Ulaș!
‎E un geniu al marketingului.
‎El ar merita un premiu.
‎Fir-ai tu…
‎În cinstea ta!
‎Ce… Stai așa! Frige.
‎E delicios.
‎Ulaș?
‎S-a întâmplat ceva? Se simt bine fetele?
‎Ce?
‎Te caută Ahu.
‎- Cât e ceasul? ‎- Patru dimineața.
‎Ce e, Ahu?
‎Poftim?
‎Uite-i!
‎Cum adică n-ai fotograf, Mert?
‎Era confirmat de două zile și brusc…
‎Am aflat când m-am dus să-l iau.
‎Are o ședință foto în alt oraș.
‎E Kerem, nu? El și-a vârât coada.
‎De ce mai întreb? Cine altcineva putea fi?
‎Pun pariu că nici nu putem dovedi. ‎Nu-mi vine să cred!
‎Scârbă fără creier! O să-i sparg fața.
‎Ediția trebuie să intre la tipar ‎și noi nu avem copertă.
‎Nu vă neliniștiți! O să aveți copertă.
‎Calmați-vă!
‎- Ce vrei să spui? ‎- Fac eu fotografiile.
‎Nu.
‎Adică nu ești obligat. Vreau să spun…
‎Mulțumesc pentru ofertă, ‎dar chiar nu ești obligat.
‎Nicio grijă, a făcut și pentru mine.
‎E obișnuit. E-n regulă.
‎Exact. Ulaș are dreptate. ‎M-a chinuit din greu pe vremuri.
‎Nu e nicio problemă. Pot s-o fac.
‎Am doar câteva condiții.
‎În primul rând, nu le semnez.
‎În al doilea, reduceți personalul.
‎O persoană la machiaj, ‎una la costume și un tehnician.
‎- Cu contract de confidențialitate. ‎- Bine.
‎Noi doi o să semnăm alt contract.
‎Fără săruturi pe platou! Mă derutezi.
‎Începem la ruine, în zori. ‎Strângeți echipa!
‎Bine.
‎Slavă cerului!
‎Bine.
‎Bun. Apropie-te puțin!
‎Îți stă bine.
‎- Ce? ‎- Tricoul. Îți vine bine culoarea.
‎Nu l-am mai văzut pe Deniz la lucru.
‎Dar unde l-ai văzut? Povestește-mi puțin!
‎Ahu!
‎Ce e, Ahu? Ce vrei?
‎Tu ce crezi? Vreau interviul.
‎- N-ai vorbit cu el? ‎- Nu.
‎Și n-o să vorbesc dacă el nu vrea. ‎Am renunțat la idee.
‎Cum adică ai renunțat? ‎Îți dai seama la ce dai cu piciorul?
‎Da.
‎Dacă am zis, așa rămâne.
‎O să-mi dau demisia.
‎Sahra, ești absurdă.
‎Face o copertă de modă de dragul tău,
‎dar nu vrei să-i iei interviu?
‎N-o să-i dăm numele, Ahu.
‎Da? N-o să se știe că el e autorul.
‎Cu interviul e altceva.
‎Ești foarte egoistă.
‎Eu sunt egoistă?
‎Îți dai seama ce îmi ceri?
‎Da. Îmi dau seama perfect.
‎De pildă, ‎îți cer să nu îi cedezi lui Kerem.
‎Îți cer să nu-ți lași baltă toată echipa.
‎Îți dai seama ce riști ‎printr-o singură decizie, Sahra?
‎Chiar așa de ușor îți vine ‎să le întorci spatele colegilor?
‎Hai să nu vorbim azi despre asta! ‎Azi nu mă convingi.
‎Chiar că nu te conving.
‎Nu de asta ne-am apropiat de el?
‎E ocazia perfectă. Ce mai așteptăm?
‎N-o să profit ‎de bărbatul pe care îl iubesc.
‎Bine. Adună-ți gândurile! ‎Vorbim mai încolo.
‎- Cum merge? ‎- Bine.
‎La voi cum merge?
‎- E vreo problemă? ‎- Nu.
‎Până la urmă ‎am semnat undeva că nu te sărut?
‎Nasol.
‎Asta nu era în contract.
‎Bine. Toată lumea pe poziții!
‎Bine. Fata în roz, o idee mai la dreapta.
‎Bine. Ține-o așa!
‎Da. Ține-o așa! Bine.
‎Bine.
‎Cine e?
‎Rahat!
‎E Kerem. A venit nemernicul.
‎- Cine? ‎- Un dobitoc.
‎Are un pariu legat de demisii cu Sahra.
‎Dacă l-ați cunoaște, l-ați bate.
‎Zău? Atunci, o să facem cunoștință.
‎Ce cauți aici?
‎Mă așteptam să faci multe din ambiție, ‎dar să te culci cu el pentru un interviu…
‎Ce vorbești, javră?
‎- Te rog! ‎- Ce-ai zis?
‎- Ușurel! ‎- Ce-i asta?
‎El știe ce plan ai? ‎Știe că te folosești de el?
‎- Te omor! ‎- Te rog!
‎Ce se petrece? Care e problema?
‎Deniz…
‎- Ce e? ‎- Sunt Kerem.
‎Salut!
‎Redactor la ‎Intense.
‎Nu mai scap de voi? V-am tot refuzat.
‎Am aflat că sunteți în Assos și am crezut ‎că ați acceptat interviul cu dra Sahra.
‎Ce interviu?
‎M-am înșelat?
‎Stai puțin! Adică…
‎Povestea cu pariul
‎era legată de interviu?
‎Stai puțin! ‎Toate astea au fost pentru un interviu?
‎Deniz…
‎Putem vorbi în privat?
‎E o întrebare simplă, Sahra.
‎Toate astea au fost ‎pentru un nenorocit de interviu?
‎Nu.
‎În fine, doar la început.
‎Dar pe urmă, nu.
‎Incredibil!
‎Publicați-vă interviul! ‎Dra Sahra știe tot, oricum.
‎Nu e nevoie de mine. ‎Fotografiile le luați de la Ulaș.
‎Felicitări! Ai câștigat pariul.
‎Deniz…
‎- Așadar, Sahra? ‎- Jur că te…
‎Deniz!
‎Deniz, stai, te rog!
‎Deniz!
‎Unde ai fost?
‎Aici.
‎Când ai făcut ultima dată un duș?
‎Ce faci?
‎Vă scap de Kerem.
‎E interviul cu Deniz? Chiar îl publici?
‎Ai avut dreptate.
‎N-am niciun drept să vă întorc spatele.
‎Nu-mi pasă de avansare, ‎dar dacă așa îl potolesc pe Kerem…
‎Ești sigură că vrei să-l expui pe Deniz?
‎Povestea lui merită să fie spusă.
‎Oricum, nu mai am ce pierde.
‎Ia cât poți de repede ‎fotografiile de la Ulaș!
‎Îmi iau concediu.
‎Redacția se descurcă. ‎Nu mă suna decât dacă e o urgență!
‎Felicitări, Sahra!
‎- Felicitări, domnișoară Sahra! ‎- Felicitări!
‎Bravo!
‎Felicitări, domnișoară Sahra!
‎REDACTOR-ȘEF
‎Scumpo!
‎Felicitări!
‎În sfârșit! Felicitări!
‎REDACTOR
‎REDACTOR-ȘEF
‎Salut, șefa!
‎Îți verifici e-mailul ‎ca să dai primul bun de tipar ca șefă?
‎VARIANTA 1 - VARIANTA 2
‎NU POȚI COMPARA ARTA ‎REBELUL MISTERIOS
‎8 NOIEMBRIE 2019 - SANTORINI, GRECIA
‎9 AUGUST 2013 - NAICA, MEXIC
‎Alo! Ridică-te, frate!
‎Revino-ți!
‎Ulaș, n-am chef de tine acum. ‎Pe cuvânt. Lasă-mă în pace!
‎Hai, frate! ‎Am cumpărat covrigi. Am făcut ceai.
‎Nu te mai da trist, zdrobit și muribund!
‎Hai! Du-te să te speli pe față!
‎Fir-ar să fie!
‎De ce ai dormit aici?
‎Mi-a fost lene să urc.
‎Cine te crede? ‎De fapt, nu voiai să fii singur în pat.
‎Ce-ar fi să pleci, Ulaș? Zău!
‎N-am venit să-ți admir mutra pleoștită.
‎Poftim! De asta am venit.
‎Interviul tău.
‎Ia, citește, mănâncă! ‎Bagă ceva în tine pe lângă alcool!
‎Mai ești cu Ahu?
‎S-a întors în Istanbul.
‎Presupun că pleci la final de sezon.
‎Am niște idei. Vom vedea.
‎Mă bucur că n-ai dat tu interviul.
‎N-ar fi ieșit așa de bun.
‎A explicat magistral ‎cine ești, ce e cu tine. Aruncă o privire!
‎Poate te ajută ‎să-ți îndrepți furia spre cine trebuie.
‎Vă certați, pe urmă faceți dragoste.
‎Apoi iar vă certați ‎și iar faceți dragoste. Și vă lămuriți.
‎REBELUL MISTERIOS ‎DENİZ TUNALI
‎„Crede că tot ce nu se știe despre el,
‎cine e, de unde vine, la ce visează, ‎toate se regăsesc în lucrările lui
‎și că, dacă ar fi o personalitate publică,
‎conexiunea pe care o face ‎ar trece în planul al doilea.
‎De asta se ascunde.
‎Nu sunt de acord, dar îi respect alegerea.
‎Așa că nu-i voi arăta chipul.
‎Bărbatul pe care l-am căutat doi ani,
‎prietenul și iubitul meu de acum 15 ani ‎e ascuns în inima mea.”
‎În ciuda amintirilor dragi cu el, ‎din adolescență,
‎m-am lăsat dusă de grijile de adult ‎și am uitat de latura mea cea mai pură.
‎Am uitat cine eram.
‎M-am trezit fascinată și hipnotizată
‎acum doi ani, la o expoziție ‎unde am văzut o fotografie a lui,
‎fiindcă mi-a reamintit ce uitasem.
‎Sahra!
‎- Ce e, Ahu? ‎- De ce nu ești îmbrăcată?
‎- E petrecerea ta de avansare. ‎- Nu vin.
‎Te porți absurd, Sahra. Te simți bine?
‎Nu mă simt bine deloc. ‎N-am de ce să mă simt bine.
‎La naiba cu petrecerea și cu avansarea!
‎Gata, ajunge! Trebuie să-ți revii. Sus!
‎- Sus! Plecăm. ‎- Lasă-mă!
‎Ascultă, scumpo…
‎Du-te să te pregătești!
‎Tu nu ești așa.
‎Ba da. Sunt eu din cap până-n picioare.
‎Nu vezi că sufăr?
‎N-am chef de petreceri. Lasă-mă!
‎Tocmai de asta trebuie să ieși din casă.
‎Să schimbi atmosfera.
‎Hai! Te rog! Lasă-ne să te sprijinim!
‎Toți își fac griji pentru tine.
‎Nu poți să te încui aici.
‎Ce ai de gând cu Ulaș?
‎Nu știu. N-am discutat. ‎Ne orientăm din mers.
‎- Și vouă v-am făcut rău. ‎- Nu fi absurdă!
‎E bine. El mi-a recomandat restaurantul. ‎E grozav. Știe toate localurile.
‎Doamnelor și domnilor,
‎aș vrea să închin paharul ‎în cinstea avansării Sahrei.
‎- Felicitări! ‎- Pentru toată masa.
‎Cred că e rândul meu să vorbesc.
‎Te expui doar ca să-mi dai replica?
‎Credeam că sunt ascuns în inima ta. ‎Nu mă găsește nimeni acolo.
‎Și eu duc treaba la capăt, ca tine.
‎Dacă e pe-așa,
‎de ce ai plecat?
‎De ce nu m-ai ascultat?
‎De ce n-ai crezut că te iubesc?
‎E o declarație?
‎Articolul care te-a adus e declarația.
‎Astea erau doar întrebări.
‎E cazul să răspund.
‎În sfârșit!
‎Subtitrarea: Liana Oprea