Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
MATT RIFE: TERMÉSZETES SZELEKCIÓ
Köszönöm szépen. Azta!
Mizu, D. C.?
Atyaég!
Köszönöm!
Köszi, üljetek le, helyezzétek magatokat kényelembe!
Nagyon köszönöm.
Köszi.
Tényleg kösz.
Washington D. C.!
Ez a Netflixre lesz.
Bizony ám.
Ez rohadt király. Bárcsak…
Bárcsak a nagyapám is láthatná! Ő…
Mindig el akartam hozni őt ide.
Tudta, mennyire szeretem D. C.-t. Ő imádta Marylandet.
Az volt a kedvenc állama, ami…
Hát, ez tökre érthető,
amíg nem jártál Baltimore-ban, mert…
Mégis mi a fasz folyik Baltimore-ban?
Maryland állam maga sem tudja, miféle.
Döntsék már…
Egyszerre gyönyörű és szakadt.
Döntsétek már el!
Marylandben leengedett tetővel kocsikázol,
Baltimore-ban meg jól bezársz mindent.
Csak ez a két véglet van.
Csak egyszer voltam Baltimore-ban, ebédeltem, és az éttermi hosztesznek
be volt verve a szeme.
Tök fekete… Egyértelmű volt a szitu. Nyilvánvaló volt, hogy mi történt.
Nem tudtuk túltenni magunkat azon, hogy ő a cég arca.
Hogy az ő dolga, hogy üdvözölje a vendégeket.
Az egyik haverom így szólt: „Sajnálom szegényt.
A konyhára kéne beosztani, vagy valami, ahol senki…
Ahol senki nem látja az arcát.”
Mire én: „De ha tudna főzni,
nem lenne beverve szeme.”
Szóval…
Csak felmérem a terepet, hogy lássam, jó arcok vagytok-e.
Kíváncsi voltam.
Csak kíváncsi voltam.
Ha családon belüli erőszakkal indítok, a műsor hátralévő része…
A műsor hátralévő része már sima ügy.
Persze, hogy sajnáltam azt a nőt.
Védelmező ásványok kellettek volna neki.
Urak, ideje meghúznunk egy vonalat.
Ez az ásványos szarság kezd elszabadulni.
Hölgyeim, felejtsétek el azokat a kibaszott kavicsokat, oké?
Elegünk van abból, hogy a hálószobátokba lépve
úgy érezzük, le kell nyomnunk egy társasban,
mielőtt ágyba vihetnénk.
Mi a fasz ez a sok kavics odabenn, Thanos?
Az a legnagyobb gáz az ilyen csajokkal,
hogy erről szól az egész lényük,
és csak erről tudnak beszélni.
Ha, ne adj' isten, szóba hozod…
Ez a kedvencem.
Ez itt…
Ez egy zöld perui jádekő,
és ez erőt ad
és védelmet nyújt
és…
És ez nem igaz.
Rohadtul nem, oké?
Az egy törött heinekenes üveg szilánkja,
amit egy rasztahajú fehér fazontól vettél,
aki kecskés jógaórákat tart.
Oké?
Mondjuk ki, hogy ez baromság!
Ez kizárólag engem véd meg.
Attól, hogy megint olyan csajjal járjak, akinek kombuchaizű a puncija. Oké?
Elég a hippi szarságokból.
Zuhanyozzatok!
Használjatok megint rendes dezodort!
Elég a fos természetes dezodorokból,
amik addig se hatnak, amíg egy gyümölcsös rágó íze tart.
Oké? Elég volt ebből!
Emlékeztek arra a szarra?
Két rágásig volt íze.
Ti meg kettőt léptek, és megint bűzlötök.
Rohadtul kivagyok ettől.
Esküszöm, ez a hippi faszság fog a sírba vinni.
Ha meghallom, hogy még valaki a Merkúrt hibáztatja a sorsáért,
kinyírom magam. Vágjátok?
Akadjatok le arról a nyomorult bolygóról!
Hölgyeim, elegem van abból, hogy a rossz döntéseitekért
olyan bolygókat hibáztattok, akik nem is tudnak rólatok.
Fogjátok fel!
Az asztrológia nem egy a mágikus életvezetési útmutató,
ami előre meghatározza a jövőtöket a csillagokból. Nem az.
A jövőt a gondolataink, a véleményünk és a tetteink alakítják.
Teljességgel te felelsz a jövőd alakulásáért. Nem fent dől el.
Mindig is itt dőlt el. Rajtad múlik.
Semmi köze a csillagokhoz.
Attól, hogy a Jupiternek van gyűrűje, neked meg nincs, még nem…
Még nem tőle kéne várnod
mindenféle mágikus tanácsot.
És ne próbálj magabiztosan magyarázni, mert közben mindig hülyének tűnsz.
Olyan frusztráló…
Az álomnő egyenesen a szemedbe néz, és ilyen hülyeséget mond:
„Tudod te, hogy működik az univerzum?”
Nem, de árulja el, professzor!
„Amikor a Merkúr nevű bolygó lassabban kering a nap körül,
az messze onnan retrográd mozgást okoz, és ezért hever romokban az életem.
Szóval konkrétan nem rajtam múlik.
Mármint
minden meg van írva a csillagokban, és mind csillagporból vagyunk.
Érted?”
Aha, egyedül fogsz meghalni.
Mert nem vállalod a felelősséget a tetteidért.
Nem egy bolygó miatt hever romokban az életed.
Hanem mert e-cigi nélkül létezni sem bírsz.
És csak olyan faszikkal dugsz, akik kölcsönkérik az autódat. Oké?
Bizony.
Ezért hever romokban az életed.
A Merkúr miatt aggódsz, amikor neki egy Marsra sem telik.
Na, hülyén érzed magad?
Rossz bolygó, ribi. Gondold át újra!
Ez lesz a vesztem.
Ez a fiatalabb generáció dilije, nem?
Az ásványok, az asztrológia meg ezek.
Ami tök logikus.
Kurvára rühellem a fiatalokat. De tényleg.
Nem közösködöm a velem egyidősekkel, vagy a fiatalabbakkal.
Én… Olyan bunkók vagytok!
A fiatalok akkor is tiszteletlenek, ha nem akarnak azok lenni.
Öt hónapja rátetováltattam John Lennont a karom hátuljára,
és kurvára egyértelmű, hogy ez John Lennon.
Ez egy jó tetkó. Ki is raktam Instagramra, erre mindenki azt hitte,
Harry Potter-rajongó vagyok.
Mondom: „Picsába ezekkel a kölykökkel!”
Micsoda tiszteletlenség ez az egyik legnagyobb zenésszel szemben.
John Lennon kapott egy Avada Kedavrát,
és ezért nem él már? Nem.
A szemüveg stimmel, de ő nem a kis túlélő.
Ha ez elszomorított, jó közönség vagytok.
Helyes. Bírlak titeket.
Az én szívem is megszakad. Ez jó.
De utálom a fiatalokat! És nincs középút.
Utálom a fiatalokat, és…
És kurvára imádom
az öregeket.
Istenem!
Ez egy rohadt beteges megszállottság.
Tényleg az. Bármikor megdugnék egy nagyit.
Komolyan.
Simán.
Ezt szabad.
Nem tudom, utánanéztetek-e,
de egy törvény sem tiltja. Megdughatsz, amennyi nagyit csak akarsz.
Csak gyengédnek kell lenned. Nem…
Nem fojtogathatod őket. Meg kell törni az oxigéncsövet. Vágjátok?
Nem ma.
Jól vagy. Semmi bajod.
Az elfekvőben kihevered.
Ki akar valakinek az első lenni? Voltatok már az utolsók? Na, az a valami.
Te jó ég!
Ez…
Ez az én pályám. Itt vagyok elememben.
Én vagyok a zord farkú kaszás.
Járom a világot,
lelkeket ragadok el. Vágjátok?
Úgy imádom az öregeket!
Minél hajlottabb a hátuk…
Öcsém! Imádom, amikor ezek a rohadékok…
Amikor fel sem tudnak nézni.
És azt sem tudják, mennyi minden van még előttük.
Megvan, mire gondolok?
A jó élete súlya nyomja szét a hátukat.
Egy öregnek legyen rossz a testtartása!
Az olyanok teljes életet éltek.
Amelyiknek jó a testtartása, az tutira nem vonult be.
Őket nem tisztelem. Bocsesz.
Baszki!
Kell a rossz testtartás,
mert minél rosszabb a testtartásuk, annál jobbak a történeteik.
Hogy lettél ilyen?
Imádtam ezt, amikor a dédit látogattuk
a hospice-ban, ahol az utolsó éveit töltötte
még tinikoromban.
Az egy olyan hely, ahol életed végén gondodat viselik,
és anyám három–négy órákra ott hagyott minket,
ami jó volt, mert szerettem a dédivel lenni, de ő demens volt,
így amikor 25 perc után azt mondtam, kimegyek még vízért,
így szólt: „Mennyi a fekete manapság!” Én meg:
„Igen, ma már többen vannak.”
Aztán elnézést kértem és mentem a dolgomra.
De szerettem őt, és jó volt vele lenni,
csak hát aki demens, annak nem sok emléke van.
Viszont Lenny, aki a dédi melletti szobában lakott,
mindenre emlékezett.
Ő a legvagányabb ember, akit csak ismertem.
Akkor 97 éves volt, és elképesztő életet élet.
Órákon át mesélte egyik lebilincselő sztorit a másik után.
Rengeteg mindent élt át. Három háborúban harcolt.
Öt hegyet mászott meg.
Ő…
Igen, és azt mondta, megdugta Rosa Parksot.
Méghozzá a busz elejében. Mondom…
„Szerintem demens vagy. Kétlem…
Kétlem, hogy ez így történt volna.”
És hátul nem lett volna meghittebb?
Ott azért lehetne akciózni,
de hát ez a fiatalság hátulütője.
Az ilyesminek nem tudsz utánajárni. Nem voltam ott.
Utálok fiatal lenni. Semmit sem tudok, 28 vagyok.
Azt sem tudhatom, hogy Michael Jackson fekete volt-e.
Ezt hajtogatjátok. Én nem láttam.
Minden képen, amit róla láttam, ázsiai nő volt, szóval…
már sosem tudom meg.
Ez végtelenül frusztrál.
Szeretem az öregeket.
Bárcsak 65 éves lenne a közönség legfiatalabb tagja! Egek!
Sokkal rövidebb karrierem lenne, de…
Amikor átgondolják, kiket láttak már…
Ez elég hízelgő.
Azt szeretem az öregek történeteiben, mint például Lenny esetében,
hogy elgondolkodtatnak azon, mit mesélek majd én
az ő korukban.
Remélem, tartalmas életet élek, és jó történeteim lesznek.
Szerettem, amikor a háborúról, a kalandjairól vagy a családjáról mesélt.
És emiatt várom, hogy családom legyen.
Várom, hogy gyerekeim legyenek, de még nem most.
Még nem. Most minden olyan jól alakul.
Meg hát rettegek is a gyerekvállalástól, mert sokakat kigúnyoltam.
És ha hiszel a karmában…
Az én gyerekem jól rábaszik.
Öt lábbal születik, és cápauszony lesz a hátán.
Kész szörnyszülött lesz.
Nem vagyok elég érett ahhoz, hogy válaszoljak,
amikor megkérdezi: „Miért vagyok ilyen?”
Ilyesmit mondanék:
„Mert apu vicces.
Tudod?
Sokakat megnevettettem.
És ez veled is így lesz.”
Más miatt, de hát…
Ha kifizetik a belépőt.
Nálam az időzítés a fő kérdés.
Kivárom a megfelelő pillanatot.
Csak 28 éves vagyok, időm, mint a tenger.
A férfilét egyik előnye,
hogy nem kell sietnünk a családalapítással.
Bármikor lehet gyerekünk,
ami nem fair a nőkkel szemben,
mivel nekik kell kihordaniuk azt a gyereket.
Baromság, hogy nektek kell versengenetek ezzel a biológiai órával.
Ez tök gáz.
Mert a nők is várhatnak vele,
de minél idősebbek, annál nagyobb az esélye, hogy a gyerekük…
„első lesz az ebédnél.”
Van erre szebb kifejezés?
Hördüljetek csak fel, de ne tegyetek úgy, mintha 25 perccel ebéd előtt
nem néztétek volna végig, ahogy átszáguldanak a folyosón!
Erre ti meg:
„Az istenit!
Naruto megissza az összes spagettit.
Szuper.”
Nem mondom, hogy ez rossz.
Szerintem jó látni, hogy működik Isten.
Aki figyel, láthatja, hogy mindig egyensúlyt teremt.
A negatívumot pozitívummal ellensúlyozza.
Ha olyasvalakit láttok, aki kevésbé szerencsés
egy bizonyos szempontból,
ne aggódjatok, mert Isten megáldja őket egy tulajdonsággal, egy jellemvonással,
vagy olykor egy készséggel.
Kicsit kiegyenlíti a helyzetet.
Ez először Chase unokaöcsémnél tűnt fel. Ő már tinédzser, de autista,
mint állat,
ami valószínűleg nem a megfelelő orvosi kifejezés, de…
De tutira autista.
Egyáltalán nem beszél.
Ő ilyen. Ha nem vagy az anyja, nem szól hozzád.
Nem néz a szemedbe, tudomást sem vesz rólad.
Ez elég nagy bunkóság, de ez…
Ez az autizmus tünete. De ezt figyu, azzal áldották meg…
Azzal áldották meg, hogy tud festeni.
Már tinédzserként jobban fest, mint bármelyik rajztanárom.
Szerintem tök jó látni, hogy Isten valahogy mindig
egyensúlyt teremt.
Ez tényleg lenyűgöző.
Bár hamarabb figyeltem volna erre! Talán máshogy láttam volna a dolgokat.
Volt egy Alex nevű srác a gimiben.
Egyidősek voltunk. Ugyanabban az évben kezdtük a gimit.
Együtt volt tesióránk.
Különleges bánásmódot igényelt, és hát…
óriási farka volt. Nem…
Nem tudom, hogy máshogy mondjam. Rendesen megáldotta a sors.
Mindenki sajnálta őt.
Basszák meg!
Egész félévben terrorizált minket az öltözőben.
Mind az öltözőszekrényhez lapultunk. „Baszki, Alex!
Abban van az extra kromoszómád?
Nem semmi, haver!”
Ő a legkedvesebb ember, akit ismerek.
Remélem, épp fájdalmat okoz valakinek.
Most a csajnak kell a sisak.
Nem mindig vannak tisztában a saját erejükkel.
De ő egy jó srác. Minden centit megérdemel, és…
Igen, magunk közt csak Down Juannak hívtuk.
Jaja.
Innen is üdvözöllek, Alex. Üdvözöllek, haver.
Aha.
Apró mandulaszem, de óriási farok. És ez…
Ez az egyensúly. És hát ez az élet lényege.
Egyensúly.
Nem kaphatsz meg mindent.
Néha csak vicces vagy.
Ez teljesen oké.
Így is lenyomtam kidobósban.
Tiszta féltékenységből. Mondom: „Nem is használod.”
Igen, de…
Isten útjai kifürkészhetetlenek.
Tudjátok, mi a poén? Az elmúlt két percben vagy nyolcszor emlegettem Istent.
Pedig nem is igazán vagyok vallásos. Tényleg nem.
Remélem, van isten. Mindennap imádkozom, hogy legyen.
Logikus lenne, sok kérdést megválaszolna.
Néha nem egyszerű.
Bizonyos dolgok megingatnak a hitedben.
Nehéz vallást választani.
Azt mondom, nehéz vallást választani, de kereszt lóg a nyakláncomon.
Aha.
Ugyanazért, amiért kotont viszel az első randira.
„Remélem, nem kell használnom, de hát…
A biztonság kedvéért.”
Ha meghalnék, és Jézus azt mondaná: „Te ide nem jössz be.”
„Nem, öcsi, van karszalagom.
Engedj be!
Fizettem a találkozóért. Hol az apád?”
Igen, a vallás nem egyszerű.
De mindig is tiszteltem. Tényleg.
Mindenki vallását tiszteletben tartom.
Fontos, hogy legyen miben hinnünk.
Az exem ezt elég keményen tolta. Nagyon vallásos volt.
Ő az egyik legvallásosabb ember, akit ismerek, ami oltári,
mert kizárt, hogy ő a mennybe kerüljön.
Az kurvára ki van zárva.
Még a kísérőmként sem.
Pár száz évet a kapu előtt kell töltenie.
Ő rohadt vallásos volt,
csak hát… nem éppen jó ember.
Ti is ismertek ilyet?
Annyira vallásosak, hogy azt gondolod, valamit így kompenzálnak.
Milyen keresztény olvassa reggel a Bibliát,
miután este azt akarta, hogy kinyaljam a seggét? Mégis…
Ez melyik zsoltárban van, Jezabel?
És hogy vettél rá? Ez itt a nagy kérdés.
Ez kibaszott undorító, baszki! Nem értitek. Még hagymát sem eszem.
Sosem hittem volna, hogy ilyet teszek. Nem tudom, mi ütött belém.
Nem tudom, hogy a Segglélek volt-e,
de ettől
más nyelveken szóltam. Ez…
Mégis szakítottunk.
Kinyalod a seggét, aztán szétmentek?
Ez a legrosszabb utolsó vacsora.
Ez annyira…
Ez undorító.
Az íze, mint az árulásé és az apróé.
De hát…
ilyen a vallása.
Nem szólom le senki hitét.
Én is hiszek dolgokban.
Bizony. Ezek talán komolytalanabbak a vallásnál,
de hiszek olyan dolgokban, amik komolyan befolyásolják az életem.
Például szörnyű alvó vagyok.
Rettenetes alvászavaraim vannak,
és ez részben abból adódik, hogy a legjobban
a szellemekben és szörnyekben hiszek.
28 éves férfiként a legnagyobb félelmem a sötétség.
Nem tudod, mi van odabent!
Én mondom, szellemek és szörnyek, és röhejes,
hogy ez nem aggaszt titeket jobban a mindennapokban.
Rohadtul léteznek.
Óriási beszari vagyok. Tényleg.
Minden éjjel bekapcsolt tévé mellett kell aludnom,
mert bedumáltam magamnak, hogy ha be van kapcsolva a tévé,
a szellemek azt fogják hinni, vendégek vannak nálam,
úgyhogy beledumálok mindenbe, amit nézek,
nagyon túltolom.
Őrület, milyen jól elvagyunk!
Csak én és a 12 legnagyobb fekete srác, akit valaha láttál.
Együtt nézzük a Bajos csajokat.
Le kell fektetni néhány alapszabályt. Tudatni kell a szellemekkel,
hogy nincsenek biztonságban.
Ők nem tudják, hogy te fent gubbasztasz. Tizenkét fekete fószer nem fél semmitől.
Csak a szellemnek öltözött emberektől.
Jaja.
Mondtam, hogy léteznek szörnyek.
A szellemekkel nem szívózom.
Velük nem konfrontálódhatsz,
mert ironikus módon
minél ártatlanabbak és barátságosabbak, annál ijesztőbbek.
Egy gyerek szelleme? Takarodj a picsába!
Nem tudom, démon vagy-e, vagy eltűntél, de takarodj a házamból!
Mindig ezek a legparábbak. Csak felbukkannak a folyosón.
„Gyere, játssz velünk!”
És mindig britek.
Valamiért minden gyerekszellem brit. A halott brit gyerekek mindig játszanának.
Nem is tudom, mit mondana egy amerikai kölyök szelleme,
de ijesztő lenne hallani.
El tudjátok képzelni, hogy 03:00-kor azt halljátok: „Utálom ezt a sulit.”
Csak hogy még mindig jó arcok vagytok-e. Csak kíváncsi voltam.
Csak teszteltelek.
Ember!
A szellemek rohadt ijesztőek.
Náluk csak a szörnyektől félek jobban,
és gáz, hogy nem veszitek őket komolyan.
Mert mindenhol ott vannak.
A szörnyekről senki sem tudja, hol vannak.
Mindenkinek megvan az elmélete a rejtekhelyükről.
Hallottam fura helyekről. Például az elhúzott zuhanyfüggöny mögött.
Ismerek olyat, aki a mosdóban először mindig elhúzza a függönyt,
hogy lássa, hogy a rohadék nem ott zuhanyzik-e épp.
Kiderült, hogy ő hagyja évek óta a falon azt a rengeteg szőrt.
Mondjuk ezt nem nagyon hiszem.
Egyes helyek hihetőbbnek tűnnek.
Mint például a gardrób. Az elég alap.
Sokan félünk attól, hogy egy szörnyeteg előbújik éjszaka, és felfal.
Ez tök hihető. És kurva ijesztő.
Nem bújhat elő egy szörny. Ez duplán ijesztő.
Azt mondod, nemcsak van egy szörny a szobámban,
de talán még meleg is?
Azt mondtad, felfal.
Azt nem, hogy előtte megdug. Mennyi mindent kihagytál!
Most ez a meleg sötét lény kószál a hálószobámban.
Lil Nas X kísért.
Mondj el mindent!
Talán rólam szól a következő száma.
Arról, hogy miért az én gardróbomat választotta.
Ez inkább hízelgő, mint ijesztő. Ez tök oké.
A gardrób hihető.
Attól, amit talán a leggyakrabban szoktak mondani,
amitől sosem igazán féltem, hogy egy szörny lapul az ágy alatt.
Az az egyik gyakoribb hely, főleg gyerekkorodban.
Félsz, hogy egy szörnyeteg kinyúl és megragadja a lábad.
Ettől sosem féltem.
Talán mert korán elkezdtem maszturbálni.
Így 11-12 éves koromra úgy voltam vele: „Hé!
ha egy kéz felnyúl ide…
az csak segít.” Vágjátok?
Most én vagyok a szörnyeteg.
Erre rohadtul nem készült fel.
Levarrnám az ágy alatti démonomat.
Erre nincs felkészülve. Érzései támadnának,
a megszállottammá válna.
Kopogna az ágytámlán 03:00-kor: „Fent vagy?”
Én meg: „Reggel suli van. Nyugi már!
Az istenit!
Nem vagy tele?”
Nem hittem, hogy befér oda.
Nem fér el egy szörny meg annyi törülköző az ágyam alatt.
Értitek, nem?
És ha van is ott egy, akkor recseg-ropog. Nem…
Nem lopózik oda senkihez. Túl hangos.
Egy gecidémont másfél kilométerről hallani.
De tényleg.
Nem tudnak lopakodni.
Mekkora kár!
Viszont,
ha már a gecidémonoknál tartunk…
Van egy másik szörnyeteg, amitől sokan félnek, és szót érdemel.
A bohóc.
Sokan nem izélnek velük.
Még ha randiztak is párral. Az a ti dolgotok… De…
De tökre érthető, hogy félnek.
Én nem félek a bohócoktól, de megértem.
Négy lánytestvérem van, akik rettegnek a bohócoktól.
Úgy 13 éves koromban
megnéztük az eredeti Az filmeket.
Aki nem tudná, létezik egy Az című film.
Stephen King könyve alapján készült. Egy gyilkos démonszörnybohócról szól,
aki a csatornában él, és feljön onnan gyerekeket enni.
Erről a szörnyetegről szól a film, és mi megnéztük ezt a nagyapámnál,
és a lányok annyira megijedtek tőle,
hogy három hétig nem zuhanyoztak.
Gyerekként ennyire rettegtek attól, hogy feljön a csatornán, és megeszi őket.
De nem tudták, hogy akkor
én már rejszoltam a zuhany alatt.
Szóval
az én gyerekeimet ette meg. Gondoltam…
Gondolom, jó összhangot alakítottunk ki.
Nem ölöd meg a tehenet, ha ingyen kapod a tejet.
Ez nyilvánvalóan rossz üzlet.
Cingár a filmben, de torkos a kicsike.
Én mondom nektek. A kishaver…
A kishaver rendesen el van látva kajával.
És a cucc lebeg a víz felszínén.
Mint egy olajfolt.
Nem szabad a zuhany alatt rejszolni. Így hajlik meg fiatalon a hátad,
mert csak görnyedsz a forró víz alatt.
Megolvadsz, mint egy fogvédő.
És időpocsékolás is,
mert ha nem a lefolyóba megy, hanem a kádra,
a következő 12 percben gyűjtögetheted a vizet, és…
Csak az a jó, ha telibe találsz vele.
Rájöttem, hogy több pasi rajongó kéne. Az sokat segítene.
Ha a nézők 70%-a pasi lenne, mint ahogy most nő, ez a poén…
Mert a pasik értik, de a nők azt hiszik, egy medúzáról beszélek.
Mi van?
Miért ragadna…
Bár az állagát tekintve nem áll messze a medúzától.
Undorító, akármi legyen is az.
A pasik olyan undorítóak.
De néha véletlenül viccesek vagyunk.
Talán ez segít kibírni a pubertáskor megaláztatásait,
mert, hölgyeim, eldobnátok az agyatokat, ha látnátok, mekkora szívás
egy fiatalembernek megtanulnia rendesen maszturbálni.
Öcsém!
Egyik kínos hiba a másik után.
Gondolom, ennek nehézségét a nők értik a legjobban,
mert nektek meg kell fejtenetek a kis bibéteket.
Ezt az életben nem értem meg.
Kidobnak titeket a vadonba használati utasítás nélkül.
Magatoknak kell rájönnötök. És rá is jöttök!
Tök egyedül, és ezért nagyon büszke vagyok rátok. Tényleg.
Mert…
Mert ha ti nem fejtitek meg, mi soha.
Így is mindent a szánkba kell rágnotok,
és már ez is rohadt fárasztó.
Srácok!
Hányszor ujjaztatok olyan sokáig egy csajt,
hogy másnap úgy ébredtetek…
„Tegnap bowlingoztam, bassza meg?
Vagy kilenc órán át falat másztam?”
Ilyenkor úgy áll a kezed, mint Pókemberé,
mert nem tudod…
Nem tudod kinyújtani az ujjadat.
Másnap nem bírsz fogni.
A csaj elment, te meg agyi bénulást kaptál.
Tök jó. Tényleg.
Ez rohadtul fáj.
Ti, nők nagyon erősek vagytok.
A nőknek egyértelműen nehezebb dolguk van.
A férfiaknál meg több a kínos pillanat, mert mi nem hallgatunk senkire.
Mi kizárólag a hibáinkból tanulunk, mert megjegyezzük őket.
Minden itteni férfit kapták már rajta,
akár tud róla, akár nem.
Nem vagytok olyan ravaszak, mint hiszitek. De jó, hogy agyaltok, kell egy rendszer.
Itt minden felnőtt férfi tudja,
hogy csinálja, hol és mikor.
Időzónának és napállásnak megfelelően.
Egy csomó… Egy csomó bonyodalom árán, de ezt mind a magunk kárán tanuljuk meg.
Hála az égnek, engem sosem kaptak rajta közben.
Nem tudom, azt hogy hevertem volna ki, de…
emlékszem, amikor először kaptak pornónézésen,
és ez, hú öcsém,
12 éves koromban történt.
De védelmemre szóljon, hogy nem pornót kerestem.
Karácsonyi ajándékok után kutattam a szüleimnél.
December közepe volt. A suliból hazaérve volt pár órám,
amíg anyám hazaért a melóból.
Tudtam, hogy bevásárolnak, ezért betörtem a szobájukba.
Körbeszimatoltam. Először az ágy alá néztem be.
Ott volt az ágyszörnyem. „Másik ribanc kéne?”
Mire én: „Ne most, más miatt vagyok itt.”
Gardrób.
Ott tartod az ilyesmit.
Magabiztosan odamentem a gardróbhoz.
Kinyitottam.
Semmi.
Épp vissza akartam menni a szobámba, amikor megszólalt egy hang.
Nem tudom, a fejemből vagy az ágy alól jött-e, de így szólt:
„Nézd meg a felső polcot!”
És én megnéztem.
Első pillantásra egy tipikus felső gardróbpolc volt.
Elől összehajtott takarók, oldalt pulcsik,
de egy kék kartondobozon megakadt a szemem,
ami kilógott a takarók mögül,
úgyhogy levettem róla a takarókat, és megláttam
ezt a hatalmas
Bud Light-os söröskartont.
Egy hatalmas kartont, amibe 64 darab Bud Light fér.
Van mostohaapátok? Vágjátok, mi ez?
Igen, „az ez nem az igazi családom” söröskarton.
De már 12 évesen is tudtam,
hogy abban nem sör van.
Tutira vettem, hogy ajándék van benne. És az is volt.
Levettem a dobozt.
Ez volt a valaha látott legnagyobb doboznyi pornó.
Az egész doboz tele volt, volt benne vagy 40 VHS-kazetta,
amit a mostohaapám a “karrierje” során gyűjthetett össze.
Átnéztem őket. Különböző fura dolgok álltak rajtuk.
Az egyiken az állt: April 2003,
amitől berosáltam, mert anyám is April.
Nagyon reméltem, hogy a többi hónap angol neve is ott lesz.
Hogy ez csak dátum, és nem kell örökké terápiára járnom.
Levettem egyet, amin nem volt felirat, visszatettem a dobozt és a takarókat,
a szobámba siettem, betettem a lejátszómba, és megnéztem.
Rengetegszer.
Először magamat kényeztettem vele.
De utána már tényleg azért néztem, hogy jegyzeteljek.
Csak kevés nő tudja, milyen fontos a pornó egy fiatalember okulása szempontjából.
Mielőtt pornót látnánk, nem tudunk semmit, csak úgy teszünk, mintha tudnánk,
így ilyenkor rengeteg az új infó, amit be kell fogadnunk.
És amikor még ilyen fiatal és tapasztalatlan vagy,
fogalmad sincs róla, hogy a pornó
nem igazi szex.
Ennyi idősen fel sem fogod, hogy ez két különböző dolog.
A film megnézése után azt hittem, öt másik ember kell a szexhez.
Azt hittem, csak gruppen létezik. Mondom: „Mi?
Több és jobb barát kell.
Nem Alex.”
És rengeteg pozitív infó kell,
mert ennyi idősen ostobák és magabiztosak vagyunk.
Beszéltetek már felsős sráccal?
Ilyeneket mondanak: „Én 100 lányt dugtam meg a szünetben.
Te meg szűz vagy.”
És amikor egy évvel később először látunk pornót…
„Baszod!
A punci sokkal lejjebb van, mint hittem.”
Mielőtt pornót látnánk, azt hisszük, itt van a punci.
Azt hisszük, álló fasszal belesétálunk a köldökötökbe, és ez…
És ez a szex. Értitek?
Reméled, hogy homorú a köldöke.
Sok új infót kell megemésztenünk. Jól éreztem magam. Izgatott voltam.
Alig vártam a sulit. Hogy a haverok közt én legyek a menő.
De mivel ez teljesen lefoglalt,
elkövettem a kezdők legnagyobb hibáját.
Eszembe se jutott visszatenni a kazettát.
Visszatettem a dobozt és a takarókat, mondván: „Van neki elég.
Nem veszi észre, hogy egy hiányzik.”
De.
Még aznap este 11 körül.
Még 24 órája sem volt nálam a kazetta.
Épp a szobámban pakoltam be másnapra.
Bepakoltam a táskát, bemásztam az ágyba. Rohadtul kimerültem.
A sok jegyzetelésben.
Kényelmesen feküdtem az ágyban a takaróm alatt,
és ekkor hallottam, hogy a nevelőapám hazaért az esti műszakból.
Mindennap ugyanazokat a hangokat hallottam.
Anélkül is tudtam, hogy épp mit csinál,
hogy láttam volna.
Minden este ugyanazok a hangok.
Bejött a garázson át a konyhába, kinyitott egy sört,
a nappalin át bejött a hálóba,
aztán megnyitotta a zuhanyt és levetkőzött.
Mint minden este.
Viszont aznap
hallottam, ahogy kinyitja a sört, ahogy a nappalin át bemegy a hálóba,
de a zuhanyt nem.
Úgy 20–25 másodpercig csend volt.
Aztán az hallatszott
a ház másik végéből:
„Mi a fasz?”
Én meg a szobámban mondom: „Ez bármi lehet.
Remélem, anyám épp megcsalja.
Remélem, rajtakapta öt másik emberrel.”
Mert ezt a felkiáltást kétpercnyi néma csend követte.
Csak feküdtem a szobámban, hogy: „Mi a fasz van?”
Újra léptek hangját hallottam.
Egyre közelebbivé és nehezebbé váltak.
Izzadtam és felállt, ami ennyi idősen rémisztő kombináció.
Először reméltem, hogy a titokzatos léptek egy szellemhez tartoznak,
remélhetőleg az igazi apám szelleméhez, és nem ez fog történni.
Tudtam, hogy nekem annyi. Hogy bajban vagyok.
Az ágy alatti szörny fogta a kezem. Mondom: „Ne most! Nyugi!
Előbb meglátjuk, mi lesz.”
A léptek a szobám ajtajáig vezettek.
Mondom: „Bassza meg!”
Az ajtó kinyílt,
a mostohaapám pedig behajolt,
és csak annyit mondott:
„Eltűnt valamim.
Tudom, hogy tudod,
amit tudok,
és mire holnap hazaérek a munkából,
vissza akarom kapni,
méghozzá visszatekerve.”
Mire én: „Az elejére, vagy oda ahol tartottál?
Ki kell találnunk valami időbeosztást.
Ez már a közös gyűjteményünk, oké?”
Erre ő: „Szobafogságot akarsz?” Én meg: „Zárj csak be ezzel a filmmel!”
Értitek?
Egész nyárra. Simán.
Ez fordulópont volt a kapcsolatunkban,
mert utáltuk egymást,
nem volt bennünk semmi közös, de végre lett valami.
Lett egy kis hatalmam.
Nem köphettük be egymást, mert akkor bukta az egész. Jó volt.
„Vagy engem versz, vagy a farkad. Egyszerre nem megy a kettő.
Megegyeztünk?
Megegyeztünk?”
Így lett szorosabb a viszonyunk. Jó volt.
Öcsém!
Jaja.
Ez jól összehozott minket.
Aztán az internet mindent tönkretett.
Jó a netes pornó, de az nem visz közelebb a családodhoz.
Nagyon utálom az internetet.
A közösségi médiát ki nem állhatom,
amit biztos durva hallanotok, mert amiatt vagytok ma itt.
Egy kis érdekesség. Utálom a közösségi médiát.
Regisztrálni sem akartam. Évekig halogattam. Gyűlölöm.
Szerintem az egy szörnyű, negatív, toxikus hely.
Borzalmas emberek ontják magukból a borzalmas dolgokat.
Ez a legrosszabb nem létező hely.
Szörnyű, amiket összehordanak ezek az emberek, ezek a trollok.
Egy rakás kibaszott lúzer
barátok és élet nélkül, és még profilképük sincs.
Csak otthon ülnek, és próbálnak másokat kicsinálni,
vagy kommentekben gonoszkodnak, mert annyira szar az életük,
hogy enélkül el sem tudják képzelni azt.
Muszáj szemét kommentekkel lehúzniuk másokat,
és gonoszkodniuk.
Én mindig válaszolok. Minden egyes alkalommal.
Nem bírom ki.
Nem értem, hogy lehet olyan,
hogy bármilyen tiszteletlenek lehetnek veled
bármiféle fizikai következmény nélkül.
Ez egyszerűen az őrületbe kerget.
És tudom…
Tudom, hogy “közszereplőként”
nekem kéne az okosabbnak lennem, és felül kéne emelkednem,
de az ilyen nyírja ki magát, bassza meg!
Ez mindenkire vonatkozik, aki a neten mocskolódik.
Tudom, durva ilyet mondani valakire,
de szerintem egy jó ember,
aki bármiféle pozitív hatással van a társadalomra,
sosem fog negatív kommentekkel erőlködni
olyasminél, amit te megalkottál és megosztottál,
és nincs szükségünk ilyen emberekre.
Bocs.
Egyesek bármeddig elmennek azért, hogy a neten mocskolódhassanak.
Idén Los Angelesből Vancouverbe repültünk
egy humorfesztiválra.
Egy előadásom volt este, az egészet letudtam 36 óra alatt.
Vili? Kimentem a reptérre.
Csak a hátizsákomat vittem magammal,
amit ideális lenne, csak hát elég kellemetlen,
amikor a reptérre érve
a közlekedésbiztonságiak nem tudják, hová tedd,
mert naponta változtatnak a szabályokon,
és idiótának néznek, mert nem vagy tisztában
a kitalált szabályaikkal.
De ekkor szinte gond nélkül jutottam át rajtuk.
Nem vették ki oldalra a hátizsákot.
A kapu felé tartottam, a gép felé.
Eléggé vártam a repülést, mert ez nem egy hosszú út,
és az ablaknál ültem,
ami egyértelműen a legjobb hely a gépen.
Igen… egészen a leszállásig.
Tudjátok, hogy jelzik, ha hamarosan leszáll a gép?
Ötvenöt perccel a leszállás megkezdése előtt.
És… És felébresztenek az ablaki álmodból
valami olyan faszsággal, hogy: „Kérem, húzza fel teljesen a sötétítőt
a leszálláshoz!”
Mintha épp a 28F ülésnél lenne holttere a kibaszott pilótának.
Na, szóval vártam, hogy alhassak egyet a gépen.
Elkezdtük a beszállást. Ez egy kisebb gép volt, tudjátok,
ezeken kevés a hely, így a raktérbe teszik a bőröndöket.
Szóval mákom volt a hátizsákkal,
mert ha még el is fért volna a fejem felett, de nem fért el,
mind tudjuk, hogy az előttünk lévő ülés alatt a helye.
Én is tudom, ti is tudjátok. Csomót repülök.
Szóval elhelyezkedtem, betoltam a táskát,
de vétettem egy kisebb hibát. Egy…
Egy kicsit túltömtem a táskát.
Csak úgy 75%-ban fért be az előttem lévő ülés alá.
Végiggondoltam, és arra jutottam,
több helyem lesz, és kényelmesebb is,
ha a lábam alá teszem a hátizsákomat.
Úgy sokkal több a hely.
Még hableányozhatok is.
Probléma megoldva. Hátradőltem,
és vártam, hogy ki ül mellém, mert aki melléd ül,
attól nagyban függ, hogy milyen utad lesz.
Azonnal rá is basztam.
Közvetlenül utánam szállt fel a gépre
a két legrosszabb utas, akik mellett csak ülhetsz.
Mellém, a középső ülésre egy hároméves kissrác ült, aki…
Amint leült, rákezdett arra, amire a háromévesek szoktak.
Mondom: „Baszki!
Behorpasztom a kis rohadék szegycsontját.
Oké?
Fogadok, hogy még puha.”
És… rohadt mérges voltam.
Nem a sírás miatt.
Nem zavar, ha sír a gyereked a gépen.
Arra nincs ráhatásod. Arra viszont van, hogy mennyit izeg-mozog.
Mert a beszállás hátralévő 30 percében
ennek a gyereknek a keze
végig ennyire volt az arcomtól.
Csak…
Minden udvarias módon próbálkoztam.
Mondom: „Oké, de…
Oké, jó. Talán…
Talán elég lesz. Valaki leállítaná?”
Mindenhogy próbáltam tudatni az apjával,
hogy ez nem oké, de ő nem figyelt.
Ennyire voltam attól, hogy odahajoljak, és azt mondjam: „Hé!
Leszednéd rólam a szexi fiacskádat?”
Igen. Tudom, hogy ez durva.
De mégis mit kell tennem,
hogy rám figyelj, és elmondhassam, hogy ez nem oké?
Mi folyik itt?”
Az apa teljesen inkompetens volt.
A folyosó mellett ült, az iPadjén nézett valami szart, és hát…
Nem akarok tiszteletlen lenni, de tény, hogy az apa volt vagy 205 kiló.
Jó nagydarab volt.
Pisálni csak a helyemen tudtam volna,
amivel amúgy semmi bajom nem volt. Tényleg.
Próbáltam nem kijönni a sodromból.
Elindultunk, a kifutó felé gurultunk,
a légiutas-kísérő fel-alá járkált, hogy megnézze, mindenki bekötötte-e magát,
és az én soromnál megállt.
Meglátta a hátizsákomat a lábam alatt, és így szólt:
„Uram,
kérem, tegye a táskáját az ön előtti ülés alá.”
Mire én:
„Nem fér be, de jó ez itt.
Nézze!
Még bőven van hely, tök kényelmes.
Kár aggódni miatta. Köszönöm!”
Erre ő: „Nem, ez így nem jó.
Tegye az ön előtti ülés alá,
vagy a csomagtérbe kerül, és a poggyászkiadásnál kapja meg.”
Erre én: „De nem fér be,
és már elindultunk.
Mégis mit akar tenni?”
Erre azt mondja: „Nem tudom.
Nem az én táskám, nem az én gondom.”
Mondom: „Nem kezelhet úgy, mintha egy fapadoson ülnék.
Az American Airlines
Platinum Executive Pro szintű törzsutasa vagyok.
Érti?
És elég kilométerem van ahhoz, hogy felnőttekként beszéljünk,
és megegyezzünk abban, hogy ez egy hülye szabály.
Ez nem befolyásol semmit. Nézze!
Ejtsük a témát és haladjunk!”
Erre ő: „Ez nem hülye szabály. A táska akadályozza a gép elhagyásában.
Mondom:
„Tényleg?
Csapdába estem. Én szállok le először.
Higgye el, jó ez így!”
„Nem az. Vészhelyzet esetén
a lehető leggyorsabban el kell hagynia a gépet.”
Mire én: „Hé!
Mit gondol, mi gátol ebben inkább?
a hátizsákom,
vagy a mellettem ülő kibaszott Timon és Pumba?”
A kisgyerek is rákezdett. Mondom:
„Kiborította ezt a szexi kisfiút.”
És hát,
hiszitek, vagy sem, igazából csak ekkor kezdődött a baj.
A gépen ültem,
rohadt mérges voltam,
és volt wifim.
Szóval idióta módjára,
amint lett hálózat, felmentem a Twitterre, és leírtam, hogy mi történt velem.
Csak annyit írtam ki,
hogy szerintem ez egy nevetséges szabály,
és hogy megfenyegettek, és ez nagyon kellemetlen része volt
a gyors kiruccanásomnak, miközben én ezzel senkinek nem ártottam.
Ennyit írtam ki.
Hát öcsém!
Nem tudtam, hogy a Twitteren
mindenki…
légiutas-kísérő. De mindenki.
Egytől egyig.
A Twitteren mindenki vág minden szabályt, és persze azok kurvára érdeklik is őket.
Baszki, száz meg száz
meg száz idegen írt gyakorlatilag dühöngve az idővonalamra,
teljesen kiakadva az álláspontomon.
És arra az idióta konszenzusra jutottak,
hogy: „Miért nem tudod betartani a szabályokat?”
Mondom, mi van.
Értem a szabályokat.
Azt is, hogy miért tesznek óvintézkedéseket
a biztonságunk érdekében. Nyilván értem.
Viszont
használnátok a kibaszott agyatokat?
Például megértem, hogy az autópályákon a sebességkorlátozás városonként eltérő,
de átlagosan 100 kilométer per óra.
Teljesen megértem és tiszteletben tartom, hogy ez a kijelölt, javasolt sebesség,
amit tartanunk kell, hogy a forgalom megfelelően haladhasson.
Ezt értem.
Viszont
hogyha tényleg
100 kilométer per órával
hajtasz az autópályán,
kurvára kinyírlak, vágod?
Hajts gyorsabban, te puhapöcs!
Hagyatkozz az ösztöneidre, és hajts 130-cal a szaroddal,
mint egy felnőtt,
és haladjál, baszod!
Ugye? Az… Az ösztöneid segítenek eligazodni a szabályok közt.
Ezt éreztem a repülőn is.
Tudtam, mi a szabály, mint mindenki,
de senkinek nem ártottam, szóval miért nem nyugszunk le a picsába?
Nem.
Ehelyett 700 idegennel hadakoztam nyolc órán át.
És ment az adok-kapok rendesen.
Az a legjobb abban, amikor a neten vitatkozol
egy személyes tapasztalatod kapcsán,
hogy a többiek nem voltak ott, hogy bárminek is a tanúi legyenek.
Csak azt tudják, amit elmondtál nekik és amit feltételezni akarnak.
Szóval, miután vitatkozni kezdesz,
mindenki a saját hülyeségével dobálózik,
aminek semmi köze ahhoz, amiről beszélsz, hogy úgy tűnjön, neki van igaza.
Én csak nem akartam feladni a hátizsákom,
erre jött, hogy nem az én biztonságomról van szó,
hanem a körülöttem lévőkéről.
Meg: „Ha egy hegynek csapódva landolunk,
és az evakuáció során…”
„Most ismételd el lassan magadban! Na!
Szerinted túléljük a becsapódást?
A hegybe?”
És mindenre van érvük. „De mi van, ha túléljük?
És mivel a táskád nem volt az ülés alatt,
a folyosóra kerül, és az evakuáció során valaki megbotlik benne, és megsérül?
Ha te…
nem tudod…
átlépni
a faszba
a 25 centi magas
JanSport hátizsákomat,
hogy az életedet mentsd,
hát, így működik a természetes szelekció.
Kurvára halált érdemelsz.
Oké?
Nem vagy elég sportos, hogy életben maradj.
Nem tudtam elhinni,
hogy egyesek mi mindenre képesek,
hogy olyasmiről vitázzanak a neten, ami nem érinti őket.
Durva, mennyire gyorsan beindul a hógolyóeffektus.
Hamar kialakul a csordaszellem, mert a neten úgy megy,
hogy amint elegen rágnak be rád, mindenki beléd akar rúgni egyet,
mert rengetegen vannak, akik utálják önmagukat,
és ezt ki kell vetíteniük másokra. Ez nekik lehetőség, neked büntetés.
Ha bajba kerülsz a neten,
az a büntetésed, hogy az emberek
bármit hozzád vághatnak, amit akarnak.
Még akkor is, ha az sokkal rosszabb,
mint az, amivel bajba sodortad magad.
Ez elképesztő, de végső soron soha nem hatott meg.
Figyu!
Engem nem tudnak megbántani.
Már olyan régóta vagyok halott legbelül.
Az én gépem már rég lezuhant,
és érzelmi szempontból én nem léptem át a táskát.
Fröcsöghettek, amennyit akartok, de tudnotok kell,
és ezt a terápián vagy min tudtam meg, hogy…
Hogy erősen defenzív típus vagyok.
Szinte automatikusan visszavágok és megvédem magam,
ha úgy érzem, valaki rám támadt.
És mindig torokra megyek.
Szóval nyugodtan fröcsöghettek nekem a neten,
mondhattok gonosz, bántó dolgokat,
amivel próbáltok megbántani, de tudjátok,
hogy csak szóban, de keményen kapni fogtok a pofátokra.
Arra megyek, hogy megríkassalak.
És mindig én nyerem ezt a csatát.
Szóval, ha én keményebben ütök vissza, miután te megütöttél,
ne add nekem az áldozatot, baszod!
Ez húz fel leginkább az internetben, és…
valószínűleg…
Valószínűleg erre a legjobb példa a twitteres adok-kapok volt
a hátizsákos sztori kapcsán.
Vitatkoztam, ment a szájkarate,
jól eltelt vele az idő.
Én jól mulattam közben.
De volt egy nő, aki túl messzire ment. Egyszerűen nem bírt leállni, baszki.
Csak ő vagy 60–70-szer írt nekem,
akár reagáltam, akár nem, de sokszor reagáltam.
De nem… De nyilván nem mindig.
Ő is olyan volt, aki látta, hogy rugdosnak,
és ő is be akart szállni, ezért egyre gonoszabb és gonoszabb
és gonoszabb dolgokat írt azt gondolva, nem lesz következménye, de nem érdekelt.
Az utolsó tweetjéig.
Azt nem tudtam elengedni.
Utoljára azt írta nekem:
Nem értem, miért kell ilyen engedetlen
kis rinyapinának lenned.
Le kellett volna tiltanom?
A PR-osom szerint igen.
De rohadtul elegem volt abból,
hogy rám támadtak
vagy 700-an.
A csaj rohadt szemét volt.
Ő kezdte.
És a profilképe alapján
ő egy…
testesebb nő volt.
Én csak annyit írtam
a magam védelmében,
hogy: „Hát,
ha nem foglaltál volna el két ülőhelyet,
lett volna helyem, hogy biztonságosan elhelyezzem a táskám
egy másik ülésen.
Csak ennyit írtam, és ez statisztikailag helytálló.
De mint azt tudjuk,
manapság mindenki áldozat akar lenni.
Szóval hogy reagált ő,
aki az egészet kezdte?
„Hogy írhatott ilyet?
Ez testszégyenítés.
Bojkottáljuk Matt Rife-ot!”
„Ribanc, engem nem bojkottálhatsz. Én nem a konditerem vagyok.
Húzz a picsába a hírfolyamomról!
Nem én álltam beléd.”
Kedves ember vagyok. Sosem akarok megbántani senkit,
de simán megteszem, baszki.
Ennek semmi köze nem volt a csajhoz. A hátizsákom miatt akartam panaszkodni.
Erre én lettem a picsa 13. oka.
Oké.
A faszt! Az okokat számolod, de a kalóriákat nem.
Húzz a faszomba, de gyorsan!
Nem.
Ma nem leszek együttérző. De nem ám.
És mielőtt bárkinek is eszébe jutna hogy az ő pártját fogja…
„Nem is tudom, Matt.
Ez már személyeskedés.
Megéri gúnyolódni a súlyán azért,
hogy megvédd magad?
Mi van, ha visszajut hozzá, hogy még mindig a súlyán gúnyolódsz,
és ez olyan rosszul érinti, hogy valami drasztikusat tesz, például…
Például felköti magát.
Akkor hogy éreznéd magad?”
És azt mégis hogy?
Aha.
Kurvára csodálkoznék,
ha létezne ilyen erős vontatókötél. De tényleg.
Kurvára csodálkoznék.
Figyu!
A picsába az ilyenekkel!
A közösségimédia-profilod a te alkotásod.
Azt hozol létre és osztasz meg, amit csak akarsz.
És ha bárkinek…
És ha bárkinek gondja van valamivel,
osszatok meg még több olyat!
Nyomjátok le a torkukon!
Tudjátok, hányan nem csípnek engem vagy a poénjaimat?
És én minden egyes nap megosztok valamit, mert nekem így a jó.
Nekem…
Nekem így a jó, azt rakom ki, ami szerintem vicces,
és csak annyit remélhetek,
hogy ezzel másokat is megnevettetek.
Én csak ennyit akarok ebből kihozni.
Kit érdekel, ha senki sem hisz benned?
Menjenek a picsába! Tizenkét éven át
senki nem hitt bennem.
És ha ez alapján ítéltem volna meg a saját gondolataimat,
nem forgatna velem a Netflix a Constitution Hallban
a kedvenc városomban.
De mit tudom én? Én csak a közönségen poénkodom.
Remélem, jól éreztétek magatokat.
Kösz az öregeknek, hogy eljöttek. Tudom, hogy mindjárt keltek.
Úgy jött ide, hogy előtte már ismert?
Komolyan? A Hallmarkon adnak TikTok-videókat?
Na ne már!
Ez meg mi?
Mi van benne? Ez…
Ez füves nasi?
Ötven milligramm? Te gyilkos!
Ha 50 milligrammal indítasz, azt sem tudod majd, fiú vagy-e, vagy lány.
Mármint…
Feketék, kösz, hogy eljöttetek.
Azt hiszem, csak ti vagytok azok. Baszki!
Azt hittem, sokszínűbb a rajongótáborom.
Hát nem.
Oké. Nem mutogatok rátok.
Tökre, mint a Capitolium ostrománál.
Nyugi van!
Tudom, ez a ti városotok. Tudom.
A feliratot fordította: Tóth Norbert