Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Který filmař měl za poslední čtyři roky pět nejúspěšnějších filmů
za první víkend uvedení?
Spielberg? Tarantino?
Scorsese?
Ne.
Tenhle rekord náleží Tylerovi Perrymu.
Když za mnou někdo přijde, že našel nového Tylera Perryho,
tak řeknu: „Cestuje 280 až 300 dní v roce za publikem?
„Jestli ne, tak to není nový Tyler Perry.“
Nepodceňujte ho,
protože to není jen nějaký klikař,
prachatý negr, ze kterýho se stal černoch.
Vyrůstali jsme na okraji New Orleans,
v okolí sídliště Magnolia.
Často tam docházelo ke zločinům.
Loupeže, přepadení, drogy, jejich užívání i prodej.
Věřil bys tomu, žes byl před sedmi lety bezdomovec?
Jo, jo.
Je to herec, autor, režisér, producent.
Řeknu to takhle, magnát zábavního průmyslu.
Tyler Perry Studios. Ty máš největší ateliéry ve Státech.
-Říká se to. -V celé zemi.
Dejte mu planetu.
Nemáte představu, jaké to je,
získat majetek od americké armády.
Dvacet celovečerních filmů, více než dvacet her,
devět seriálů, knižní bestseller.
Neuvěřitelné.
Produkuje filmy primárně pro černošské diváky,
ovšem čím dál více kritiků z řad černochů
má s jeho dílem problém.
Nemůžete čekat, že mu všichni dají palec nahoru,
protože je černoch a vydrápal se až do Hollywoodu.
Podprahové náměty a témata, která používá,
ty stereotypy, s tím mám velký problém.
A hlavně tohle.
Tylera Perryho ani za mák nezajímalo, co si o jeho práci myslí ostatní.
Sloužil svému publiku.
Žádný průkopník to nemá lehké.
Je to pořád stejný vzorec a on vám ho neustále předhazuje.
Nevím, co si chce těmi filmy vyřešit.
Měl by to spíš řešit na terapii.
To poselství je strašné.
Je to jako filmový oblbovák pro masy.
Když reprezentujete určitou kulturu,
jde s tím ruku v ruce zodpovědnost a někdy i břímě.
Proč tolik pracuješ?
Proč tolik pracuju?
Jen málo lidí rozšířilo záběr televize tolik jako Tyler Perry.
V posledním filmu překročil hranice.
Nejúspěšnější afroamerický filmař všech dob.
Ale jakmile se to dostane do Hollywoodu,
stane se z toho problém.
Rozhodně to byl outsider.
A nešlo popřít
talent
a moc
Tylera Perryho.
Dokázal jste toho hodně.
Co jste ještě neudělal a chtěl byste?
MAXININO DĚŤÁTKO příběh Tylera Perryho
Podívej, já ti gratuluju.
Jsi sestra miliardáře. Co ty na to?
Bůh je dobrý. Dávej bacha.
Tak fajn.
Dobře, zlato. Měj se. Čau.
LUCKY JOHNSON TYLERŮV BRATRANEC
Moje sestřenka, Melva. Tylerova sestra.
V dětství jsme mu říkali „Juniore“.
„Jak je, Juniore? Juniore!“
Ale teď je to „Tyler“. A ne „Emmitt“.
To bylo jeho rodné jméno, Emmitt Perry Junior.
Změnil si jméno na Tyler Perry,
a po právu, protože hroznou spoustu let
byli s otcem odcizení.
Proto nechtěl být známý jako Emmitt Junior.
Něco vám povím.
Je to jen můj názor. To si myslím já.
Hluboké zranění, hluboká rána.
Jako když se říznete, začne se to hojit,
a vy tu ránu roztrhnete.
Kdykoliv se zranil, tak si tu ránu znovu otevíral.
A teď se ta rána nemůže nikdy zahojit.
A nezahojí.
Byla to sobotní noc plná hvězd, kdy se celebrity nahrnuly do Atlanty
na slavnostní otevření Tyler Perry Studios.
Ateliéry o rozloze 133 hektarů leží na místě
bývalé vojenské základny Fort McPherson v jihozápadní Atlantě.
Dvanáct nahrávacích studií Tyler pojmenoval
po slavných černošských umělcích,
jako je například Oprah Winfreyová, Will Smith nebo Halle Berryová.
TYLER PERRY STUDIOS SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ - ŘÍJEN 2019
Jak se teď cítíte?
Jsem nadšený
a klidný
a připravený a vděčný, plný naděje.
A připravený začít.
Snažím se zklidnit nervy, protože víte, jak to mám s časem.
Snažím se říkat si:
„Nech to plynout, TP. Buď tady a teď.“
Ten kluk pod vaší verandou,
napadlo ho někdy, že tohle bude mít?
Vážně to na mě teď chcete zkoušet?
Tak to vám nevyjde.
-Jen chci... -Nic takovýho.
Radši zavolejte Gayle Kingové nebo Oprah Winfreyové.
Nic nebude.
Do toho nejdu.
No dobře.
Zkusím to o víkendu.
Já jen chci přežít tuhle chvíli.
Snažím se nevznášet ve výšinách.
To je můj malér.
Můj malér je, že se často vznáším nad věcmi.
To mám z dětství.
Tam, kde je zneužívání, bolest, člověk se snaží tomu nějak uniknout.
Jenže já to tak mám se vším,
i když je v tom radost a štěstí.
Mám přehnaně citlivé smysly.
Chci být nad všechno povznesený.
Proto dneska i v každý jiný den, v každý okamžik
si říkám: „Jen klid, jen klid.
„Nic se neděje. Jen klid.
„To jsou jen emoce. Jen pocity.
„To je v pohodě. To zvládneš.
„To je láska. To je radost.“
Říká se, že nejlepší víno roste v nejtvrdších podmínkách.
Představte si to nejkvalitnější víno,
jak se vinná réva prodírá skrz kamení a větve,
jak se různě klikatí, aby prorazila na povrch.
MELLODY HOBSONOVÁ ARIEL INVESTMENTS
To do velké míry vystihuje Tylerovo dospívání.
V dětství zažil příšerné věci,
a to se obtisklo do jeho osobnosti.
A v důsledku to vedlo i ke vzniku jeho postav
a formovalo to jeho představy,
protože člověk čerpá sám ze sebe.
Proto mi dává smysl,
že se z něj stal ten člověk, jakým je.
Že v sobě bude mít takovou vytrvalost a houževnatost,
protože toho hodně zažil.
Musel být tou vinnou révou, co se dere na povrch.
Život v New Orleans je těžký.
Těžko se tu žije a je tu nebezpečno.
Střílení, loupeže, gangy.
Ale bývalo to ještě mnohem nebezpečnější.
Kriminalita byla vysoká.
Kdysi jsme byli hlavním městem vražd.
Opět roste počet střelných útoků v New Orleans.
Zločinnost narůstá...
V New Orleans přibývá vražd...
Nevím, co si myslí většina bílých v téhle zemi.
Můžu si to jen domýšlet na základě stavu jejich institucí.
Říkal, že umřít je snadné.
Žít je náročné.
Nic neprovedl.
Ten policajt na něj začal v tom obchodě střílet.
Řekli mi, ať vstanu, a já, že ne.
„Takže mě můžete zastřelit?“
V New Orleans se statisticky dost možná nedožijete jednadvaceti.
Když se dožijete 21. narozenin, tak jste to vyhráli.
Převezli jste ďábla. Převezli jste statistiku.
V týhle čtvrti přežijou jenom ti nejsilnější.
Jakmile vyjdete z domu, tak se do něj už možná nevrátíte.
Otočte se. Vidíte tenhle barák?
To byla chudinská čtvrť. Taky jsme tu bydleli.
O dva domy dál teta Maxine, Tyler Perry, Yulanda, Emmbre, Melva.
Bydleli o dva domy dál, kam teď půjdem.
V tomhle domě vyrůstal Tyler.
Vzadu za domem si udělal klubovnu,
kam jsme se chodívali schovávat
před strejdou Emmittem.
Naproti přes ulici, kde dřív bydlel
a kde se mu vrátily šrámy minulosti.
Tady jsem vyrůstal.
Nebyl jsem tady celé roky.
Vzal nás za dům, kde nám ukázal kumbálek,
do kterého utíkal před násilným otcem.
Tohle byla moje skrýš, moje útočiště.
Když toho bylo na vás moc, šel jste sem?
Jo, strávil jsem tu třeba celý den.
Někdy mi bylo Tylera líto, protože to měl těžký.
Mnohem těžší než my.
A nemuselo to tak být.
Nevím, jaký s ním měl Bůh úmysly,
ale asi mu to vyšlo, když je teď tak úspěšnej.
Má toho hodně rozjetýho,
stará se o hodně lidí a pomáhá jim.
Ale jak může v noci spát, když vzpomíná na svoje dětství?
Tylerův táta byl drsnej chlap.
Byl to ten typ, co nestrpí žádný blbosti.
Moc se nesmál, neměl smysl pro humor.
Byl to silnej, pracovitej chlap,
ale byl vzteklej a samotářskej.
Prostě tvrďák.
Měl jen základku, přišel z venkova
a celej život jen tvrdě dřel.
Ve tři odešel z práce, v půl čtvrtý byl doma.
Tady na rohu je obchod, ani ne půl bloku odsud,
a tam si kupoval pivo po basách.
Pil každičký den.
Jakmile zaparkoval, věděli jsme, že to přijde.
Vyskočil z auta a vytáhl tu hromadu piva.
Pil tak dlouho, dokud někdo nepřišel.
Pak začal vyvádět.
A u Juniora... Pardon, u Tylera.
U Tylera bylo to bití trochu přehnaný.
Jednou, když jsme byli hodně malí, tak Tylera hrozně zmlátil.
Měl celý záda od krve.
Vyběhl z domu. Byl to malej kluk.
Vyběhl z domu a běžel k nám.
A naše máma se ptala: „Kdo ti to udělal?“
Měl na zádech obří podlitiny.
Takhle dlouhé a takhle tlusté nebo nateklé.
Byl to můj synovec, byl to malý kluk.
TETA JERRY MAXININA SESTRA
Bylo mu sedm nebo osm. Byl malý.
Bránila nás. Svoje neteře, synovce, své děti.
Matka lvice.
Za každou cenu nás chránila.
Kdyby přišel velkej medvěd, porvala by se s ním.
Přeskočilo mi.
Vzala jsem si kvér.
Vyšli jsme zpoza rohu. Máma nás táhla.
My jsme byli jen v trenýrkách.
Měli jsme jenom trencle a brečeli jsme.
On seděl na verandě a pil jako obvykle.
Zeptala jsem ho, proč mu takhle zřídil záda.
Řekl mi, ať si hledím svýho.
To neměl říkat.
Zvedla bouchačku, ale můj táta ji zastavil.
Bylo to hrozný, vůbec jsem to nepobíral.
Máma chtěla zastřelit strejdu Emmitta.
Od té doby ji bral vážně.
A poslouchal ji.
I v tom opileckým omámení jí naslouchal,
protože si pamatoval tu bouchačku.
Nejsem na ten okamžik hrdá, ale nemohla jsem to tak nechat.
Tohle prostě nesnesu. Já svý děcka taky trestala,
ale žádnej z mých kluků nemůže říct, že bych je někdy takhle zřídila.
To ne.
Jak bych mohla, když je miluju?
Jak to může někdo udělat? Jak mu to srdce dovolí?
Tohle já nepochopím. Ale není nutné, abych to chápala.
Teprve včera večer jsem se od producentů dozvěděla
o jedné události.
Údajně jsi jednou dostal takový výprask, že jsi ztratil vědomí.
Vzpomínám si, že jsem se držel drátěného plotu tak pevně,
až jsem měl krvavé ruce, zatímco on mě mlátil.
-A držím se... -Páni.
Snažím se držet ze všech sil.
V duchu jsem hrozně zuřil.
Vidím sám sebe, jak utíkám pryč.
-Hrůza. -A nemůžu toho malého kluka...
Nemůžu toho kluka dostat zpátky.
Nedokázal jsem se vrátit sám k sobě.
Došlo to tak daleko, že sis jako malý kluk podřezal zápěstí.
Jo.
Jo, chtěl jsem se zabít,
protože jsem neviděl žádný smysl života.
Díky tomuhle šílenému traumatu jsem se v dětství naučil
vytvářet si v duchu místa, která byla skutečná.
Když se mi něco dělo, ať už to bylo cokoliv,
otec na mě řval,
někdo mě zneužíval nebo osahával,
v duchu jsem se odebral na jiné místo.
Jedním z těch míst, kam jsem utíkal, byla zahrada.
Byli tam ptáci, stromy a pole,
slyšel jsem lidi, co si povídají,
viděl jsem jejich domy a auta
i ty nejmenší detaily, zásuvku
i to, co je v ní zapojeno,
a jak se kouří z hrnku kávy.
To všechno jsem v duchu viděl.
Ten svět byl tak barvitý, krásný a zřetelný.
Místo, které mi připadalo bezpečné a klidné, vážně existovalo
a já jsem tam byl.
A nechtěl jsem odejít.
Nechtěl jsem se vrátit sám k sobě, když týrání skončilo.
Moje zostřené smysly mě tam posílaly.
Jako malého chlapce ho doslova týrali.
Představte si, že se musel naučit utíkat do světa představ,
aby nepřišel o rozum.
Protože mnoho dětí, se kterými je zacházeno tak strašně jako s ním,
zvlášť ze strany otce,
má poruchu osobnosti. Úplně se odstřihnou od reality.
Nejen ve své fantazii, ale umí rozdělit svou osobnost,
OPRAH WINFREYOVÁ MEDIÁLNÍ OSOBNOST
aby dokázaly snést to týrání, bolest,
neustálé napětí, kdy to zase přijde
nebo jak moc to bude tvrdé, přičemž vědí, že to bude tvrdé.
Jeho schopnost porozumět lidem
vychází z toho, že on si to sám prožil.
Díky tomu může promlouvat ke všem lidem, které někdo zneužil
nebo prošli jakýmkoli bojem nebo krizí
v dětství či v dospělosti.
On je člověk,
který dokáže svou bolest proměnit na skutečnou moc.
A nebyl by tím, kým je, nebyl by tak bohatý,
nebyl by tak známý a neuměl by tak vyprávět příběhy,
jak to konkrétně on dovede,
nemohl by tak zasáhnout afroamerickou duši,
kdyby nezažil takovou bolest.
Lidé se ptají: „Jak dokážete napsat 20 scénářů za dva týdny?“
Dokážu se přenést na to místo,
vidím ten svět a slyším ty hlasy a pak to ze mě jenom proudí.
To, co jiní považují za zvláštní,
je pro mě jen schopnost dostat se na místo,
které jsem si jako dítě vytvořil, abych to zvládnul, a teď je to
zásadní opora celého mého podnikání.
Všechno si našlo svou cestu, aby to dobře dopadlo.
Psaní deníku pro něj byla katarze.
To se naučil od Oprah.
V mládí o ní pořád mluvil.
ELVIN ROSS PŘÍTEL Z DĚTSTVÍ
O tom, jak se s ní jednou setká.
„Jednou potkám Oprah.
„Jednou budeme kamarádi.
„Jednou budu mít vlastní televizní pořad.“
Hodně ho inspiroval ten díl,
kde mluvila o psaní deníku a zaznamenávání věcí.
KELEIGH T. MORGANOVÁ PR MANAŽERKA
To mu podle mě pomohlo k uzdravení a ke katarzi
a tam se také zrodily první povídky, první hry.
Líbí se mi, že člověk, který ho inspiroval a ke kterému vzhlížel,
který mu nejspíš připadal nedosažitelný,
se nakonec stal jedním z jeho nejbližších důvěrníků.
Ale mluvil taky o tom, jak Oprah vede byznys.
Viděl jsem, jak odešel od velkých vysílacích společností,
protože nebylo po jeho.
On měl jasný plán.
To souvisí s jeho vírou v to, co mu řekl Bůh.
„Tohle jsem ti dal za úkol.
„Buď vytrvalý a soustředěný.“
A přesně to taky udělal.
Tylere, ty jsi geniální vizionář,
který ztělesňuje skutečný afroamerický sen.
Jsem hluboce poctěná,
že můžu předat cenu BET Ultimate Icon 2019
svému drahému příteli, Tylerovi Perrymu.
Musím teď myslet na mámu.
Vzpomínám si, jak mi bylo asi pět
a ona mě vzala s sebou na sídliště,
kde hrávala v pátek karty s partou kamarádek.
Tyto ženy měly vychozenou jen základku,
ale byly to chytré černošky.
Silné černošky.
Vyprávěly skvělé příběhy.
Já jsem byl pětiletý kluk, seděl jsem na zemi,
hrál jsem si s angličáky a poslouchal, jak se baví o chlapech,
o vztazích a o strastech.
Když se některá z nich rozesmutnila, jiná řekla nějaký vtip
a všechny se začaly smát.
Netušil jsem, že to je lekce života.
Doma pak otec zmlátil matku,
dělal jí různé věci a říkal různé věci.
Pak odešel z pokoje a já jsem šel za ní a napodobil jsem ty ženy
a ona se začala smát.
Byla v tom síla, kterou jsem nechápal.
Mých prvních deset filmů bylo podvědomě o ní.
Chtěl jsem, aby věděla, že má hodnotu.
Že černošky mají svou hodnotu.
Jste výjimečné, jste silné, jste úžasné.
Když se mi narodil Tyler, nebo Junior, jak jsem mu říkala, Emmitt Perry Junior,
byl to deset let můj jediný syn, tak jsem ho samozřejmě rozmazlovala.
Koupala jsem ho třikrát, čtyřikrát denně.
Oblékala jsem mu dupačky.
Vypadal v nich moc roztomile.
Vyrostl z něj milující chlapec.
MAXINE PERRYOVÁ TYLEROVA MATKA
Byl hrozně hodný.
Emmitt Junior...
To bylo něco jiného.
Tyler má něco z obou.
Po matce je skromný, milující, slušný a klidný.
Ale po otci má pilnost, pracovní morálku.
Akorát není takovej vůl jako jeho táta.
Nic proti strejdovi Emmittovi. Mám ho rád.
Ale byl to vůl.
Byl to pořádnej vůl.
Až ten dokument uvidí, klidně si to s ním vyříkám.
Už jsem dospělej. Ale on byl vážně sráč.
Když je člověk mladší, bojí se zlého vlka.
Ale když vyroste, tak se tomu vlkovi postaví.
A tak to bylo s Tylerem.
Když vyrostl, řekl si: „Už mě nebudeš válcovat.
„Už mě nebudeš pošlapávat.“
Přemýšlím o své matce
a o tom, jak ji z pohledu 21. století odsuzujeme,
protože s tím člověkem zůstala.
Jenže její matka zemřela, když jí bylo 13.
Tenhle muž si ji vzal, když jí bylo 17.
Nevěděla nic o světě.
Nevěděla nic o životě.
A její jediná opora, jediná znalost o světě,
jediná věc, co se naučila, bylo, že kdo platí účty, je dobrej chlap.
Proto zůstala v tom, co znala.
Vzali jsme se v roce 1963.
Přijeli jsme do New Orleans.
Dobře.
Měla jsem Yulandu a pak hned Melvu.
Neměla jsem moc rozumu. Hned jsem otěhotněla.
Mladá a hloupá.
Jednu moji sestru měla v 18, druhou v 19 a mě ve 24.
Černoška se třemi dětmi v Louisianě.
Co měla dělat?
Co mohla dělat za práci, aby nás uživila?
Co měla dělat?
Zůstala s ním.
Já ji absolutně neodsuzuji,
protože si sama prošla peklem a trpěla,
jenom aby přežila a byl klid.
A ještě k tomu ho milovala.
Nechápu jak, nechápu proč, ale milovala ho.
Milovala ho až do smrti.
Všechno to vydržela,
dusila v sobě emoce, nikdy nedala najevo smutek,
vždycky se usmívala a chtěla mít klid,
vždycky chtěla, aby se otec usmíval.
Posílala mě, ať ho pozdravím, i když jsem nechtěl.
Když vešel, tak jsem odešel.
Ptal jsem se mámy, jestli je to můj otec.
Nedokázal jsem pochopit, jak se na mě může ten člověk dívat
a tak horlivě mě nenávidět, s takovou vášní.
Měl v sobě tolik nenávisti.
To samo o sobě stačilo, abych měl strach.
Ta hnusná nenávist.
Přistup ty, jenž jsi znavený
Dnes tady máme pár svědků...
Jak jsem to zvládal?
Poslyšte,
kdyby mi Bůh nedal nic jiného,
tak mi dal matku, která mě brala do kostela, modlila se a věřila.
Já vím, že existuje
Tylera jsem poznal, když dospíval.
PAUL MORTON TYLERŮV PASTOR
Jako kdyby mě s ním Bůh spojil kvůli jeho utrpení.
BAPTISTICKÝ KOSTEL SV. ŠTĚPÁNA
Pocit, že někam patřím, a víra
mi pomohly překonat to nejtemnější období,
kdy jsem dospíval,
snažil se pochopit, kdo jsem
a čím chci v životě být.
To všechno se v církvi proplétalo.
KOSTEL SV. ŠTĚPÁNA, NEW ORLEANS
Když vyrůstáte jako křesťan na černošském Jihu,
většina života se točí kolem kostela.
Co se týká dostupnosti umění, které Reagan v 80. letech zaříznul,
byly tam hlavně náboženské akce.
Komunitní představení, která přibližovala umění dětem,
jež by se jinak ve státní škole k umění nedostaly.
Tyler a já jsme v New Orleans chodili do stejného kostela,
což byl baptistický kostel sv. Štěpána.
Evangelikální baptistický kostel v New Orleans v Louisianě.
Sv. Štěpán byl v té době hlavním dějištěm událostí,
místo, kde se křesťané mohli vyjádřit.
Chodili tam lidi s různými životními osudy.
Byl to víceméně kostel pro celé město.
Já byl hudebník, jeden z pěti hráčů na klávesy,
jak jsem říkával.
Tyler byl ve sboru.
Chodit ke sv. Štěpánovi byla velká věc
a být ve sboru bylo ještě víc.
Z matčiny strany byl děda pastor,
praděda byl pastor, jeho otec byl pastor
a další pastory máme v téhle části rodiny už od časů otroctví.
Takže církev, víra, Bůh, to všechno mám v krvi.
Mám to v DNA.
Vždycky byl...
Vždycky byl vůdčí typ.
Tohle asi moc lidí neví,
ale Tyler v době dospívání
chtěl být kazatelem.
Chodil jsem do semináře, studoval jsem Bibli.
Měl jsem mít svoje první kázání.
V našem sboru musí kazatel odsloužit takzvané zkušební kázání.
Člověk musí být pokorný.
Je to vážná situace, kdy tam stojíte:
„Podělím se s vámi o tato slova, která mám říct,
„chci, abyste to slyšeli.“
Byla tam teta Thelma i moje matka.
Všichni byli pyšní, že budu mít první kázání.
„A Noe učinil, jak mu Pán přikázal.“
Sedím tam a sleduju, jak obstojí.
On si tam stoupne, požehná mně i sboru
a pak spustí: „Tak hele. Je to takhle...“
A lidi začali padat smíchy z lavic.
Povídám: „Takhle se to nedělá.
„Tohle je vážná věc.
„Chceš přece složit zkoušku.“
Pane Noe, říkal jste přece, že bude pršet.
Když bylo po všem, přišel za mnou a přede všemi řekl:
„Když tě Bůh k něčemu povolá, dá ti potřebné schopnosti.
„Ale někdy na to prostě nemáš.“
Zarazil jsem ho hned na začátku.
Povídám: „Ne, ne. Ty máš dělat něco jiného.“
Před tetou, přede všemi.
Byl jsem zdrcený.
Zatímco jsem se snažil přijít na to,
co si s tím mám počít,
s tím vnitřním voláním,
uslyšel jsem hlas, jak říká:
„Vezmu tě někam jinam, kde oslovíš víc lidí.“
Tehdy jsem nevěděl, co by to mělo být ani jak se tam dostanu,
a to byla ta nejvíc frustrující část
mého mládí a začátku kariéry.
Otec mi říká, že jsem pitomej ču...
Že ze mě nikdy nic nebude, že jsem hov...
Každý den svého života jsem za blbce.
Nikdy mě nenapadlo, že by se na mě lidi chtěli dívat,
že by mě respektovali jako herce.
Ještě ke všemu v tomhle oboru všechno řídí běloši.
Nebral jsem to vůbec jako možnost.
Pamatuju si, že jsme ve sboru
dělali představení o zvířatech na arše Noemově.
Pamatuju si, jak jsem tam stál.
Měl jsem šanci zazářit,
protože jsem měl říct dvě repliky.
-Chceme déšť. -Počkej, sestro.
Já chci vědět, k čemu stavíte tu velkou věc?
Dá si do toho snad Bůh svoje boty?
Jelikož berete dva kusy od všeho,
mám tu dva osvěžovače, které se budou hodit.
Dokázal lidi oslovit.
-Chceme déšť. -Chceme déšť.
Chceme déšť.
Ať prší.
To ho, myslím, pohánělo.
-Ať prší -Déšť
Dej ať prší nám
Déšť, déšť
Dej ať prší nám
Déšť, déšť
TYLER PERRY REŽIE - SCÉNÁŘ - PRODUKCE
Něco vám povím.
New Orleans Tylera moc nepodpořilo.
Musel odjet pryč.
Miloval to město, aby bylo jasno.
Vážně ho miloval.
Ale to město Tylera Perryho nestvořilo.
Chápete?
Tylera stvořila Atlanta.
V 90. letech probíhalo velké stěhování.
Všichni černoši se stěhovali do Atlanty.
Bylo mi něco přes dvacet, vzal jsem všechno, co jsem měl,
naložil jsem to do Hyundaie a odjel do Atlanty.
ATLANTA ČERNÁ MEKKA JIHU
Přesun do Atlanty pro mě byl zásadní. Pochopil jsem, kým můžu být.
NOVÁ ČERNÁ STŘEDNÍ TŘÍDA
Černoši se tady měli dobře,
to jsme v New Orleans neznali.
Tam to byly samé drogy, gangy, znásilnění, vraždy a strašné krutosti.
A z tohohle prostředí jsem se dostal do Atlanty,
kde drogové dealery v mých představách
nahradili doktoři a právníci, kteří byli černí,
kde lidé v sousedství měli víc, než potřebovali,
a věděli, že si to zaslouží.
Přišlo mi to jako země zaslíbená.
V tomhle městě tluče srdce pro černé lidi.
To pro mě bylo jako zjevení.
Že si to taky zasloužím,
protože jsem stejně dobrej jako ostatní.
Přijel jsem jen na takzvaný Freaknik,
což jsou jarní prázdniny,
ale když jsem viděl, jak dobře se tu žije, věděl jsem, že tu zůstanu.
Všude kolem jsem viděl naději,
a přesně to pro mě tohle město, tenhle stát představuje.
Pracoval jsem, kde se dalo, abych si našetřil peníze
na pronájem divadla 14th Street Playhouse a uvedl svou první hru.
Já přijel do Atlanty o pár let později.
On za mnou přišel jednou v neděli po mši a ptá se:
„Pamatuješ si mě z New Orleans?“
Povídám, že jo.
Řekl: „Uvádím hru s názvem I Know I've Been Changed.“
Já na to: „Není to ta hra, co propadla?“
Řekl: „Zkoušíme to znovu a nemám hudebního ředitele.“
Pronajal jsem si 14th Street Playhouse,
protože jsem myslel, že lidi přijdou.
Zkoušíme představení.
Divadlo má 200 míst.
Pořád kontroluju prodané lístky.
Řekli: „Dneska se prodal jeden.“
Fajn, zbývají dva týdny.
„Prodala se čtyři místa.“
Fajn.
Nevím, proč jsem si myslel,
že lidi přijdou na moje představení
o víkendu, kdy se slaví 4. červenec.
NAHRÁVKA HRY I KNOW I'VE BEEN CHANGED
Tento mladík, autor hry,
a tito skvělí herci
vám dnes zahrajou hru
o strastech a trápeních, které v životě zažíváme.
Někteří z nás toho zažili hodně...
POSLEDNÍ DĚJSTVÍ
Je to o lidech, co zažili zneužívání,
a o přetrvávajících následcích na jejich život.
Je to hodně osobní příběh, s nímž se lze snadno ztotožnit.
KEITH CORSON PROFESOR FILMOVÉ VĚDY
Podívejte se,
kolik lidí bylo obětí sexuálního obtěžování a zneužívání v dětství.
Je to něco, o čem se moc nemluví,
ale spousta lidí se s tím musí vypořádat.
Když to podáte s povzbudivým poselstvím na konci,
můžete to trauma změnit na něco pozitivního.
Tahle hra má silně motivační potenciál.
Tohle si pamatuju.
A v jeho dalších dílech to pak pokračuje.
V publiku bylo asi 30 lidí
a já jsem si myslel, že přes víkend přijde 1 200.
To byl těžký okamžik a tvrdá lekce.
Z těch třiceti lidí
jeden řekl: „To se mi líbí. Dám do toho peníze.“
Já na to: „Vážně?
„Tak to můžu dělat osvětlení, abychom ušetřili.
„Tak jo.
„Taky můžu o přestávce prodávat sladkosti.
„Pak se vrátím na jeviště, stihnu se převléknout,
„prodávat sladkosti, světla.
„A taky můžu řídit auto.“ To všechno, abych ušetřil.
Byli jsme tak švorc, že jsme si dávali burger napůl.
Já si vzal půlku a on druhou.
Vzal si hrst hranolek
a mluvil o tom, jaké má velké sny.
Dělíme se o burger a on mi říká, že jednou bude boháč.
Říkal: „Hele, všechno jsou to zkušenosti.
„Nejsou to neúspěchy.“
Věřil si.
Věřil svým projektům a chtěl šířit svoje poselství,
takže se toho držel.
Mezi představeními jsem chodil do práce.
Chodil jsem za šéfem a říkal:
„Potřebuju volno, máme představení.“
Matka mi pronajala dodávku, abych mohl vozit herce.
Bylo to moje nejhorší představení.
Dodnes se mi o tom zdá.
Naložil jsem všechno do dodávky a jel jsem do Spartanburgu.
Zrovna ten víkend udeřil hurikán.
Přesto jsme hráli.
Nikdo nepřišel. Pak jsem jel zpátky.
Šíleně pršelo a já jsem jel.
Byla to velká dodávka, vzadu kompletně naložená
a já jsem jel jak šílenec, protože jsem měl vztek na Boha.
„Tys mi řekl, ať to dělám.
„Slyšel jsem ten hlas.
„Co se děje?
„Kdykoli uvedu nějakou hru, tak mě opustíš.“
Bylo to pořád dokola to samé, říkal jsem si: „Co to dělám?“
A jel jsem jak blázen.
Bylo mi jedno, jestli umřu.
Když se chystáte začít znovu, vždycky přijde bouře.
Bouře je znamení, že musíte na nové místo.
Ale slyšet matku, jak říká, že ta hra nikdy nevyjde,
to mě zdrtilo, protože ona byla jediná, kdo mě podporoval.
Dojel jsem domů a řekl jí, že jsem nevydělal 300 dolarů na zaplacení dodávky.
A už to jelo.
„Jak si to do p... představuješ, žes nevydělal ty pos...“
Ruply jí nervy.
„Vzdej to. Nikdy to nedokážeš.“
Nikdy na to nezapomenu. Rozbrečel jsem se.
Seděla přede mnou na gauči a kouřila.
Říkala: „Jak mám sakra splatit 300 dolarů na kreditce,
„jen proto, že si vymejšlíš nějaký pos...“
A pořád kouřila.
Sedím na gauči a ona tohle.
Slzy mi tečou po tvářích,
ona kouří a pak si v jednu chvíli mezi tím svým lamentováním
uvědomí, že jsem zticha.
Otočí hlavu a vidí, že brečím.
V tu chvíli se jí zalily oči.
A hned: „Zlatíčko, promiň. Já jenom chci, abys měl práci.“
Doma na mě samozřejmě čekalo soudní vystěhování
a já jsem skončil na ulici.
Po sedmi letech, kdy jsem to představení dělal pořád znovu
a pořád to nefungovalo, jsem dostal jinou práci.
Byl jsem poražený a řekl si: „Tak dost. Už to nebudu dělat.“
Pak mi zavolal jeden promotér s tím, že mají možnost
uvést mou hru v House of Blues a chtějí, abych ji udělal ještě jednou.
Já na to: „Ne, s tím jsem skončil.“
Začal jsem přemýšlet a znovu se mi ozval ten hlas,
že bych to měl udělat.
Už jsem měl za sebou život na ulici.
Nechtěl jsem to znovu zažít.
Teď jsem měl jistý příjem.
Ale ten hlas zněl jasně.
Tak jsem dal výpověď v práci.
Uděláme to představení.
Myslel jsem, že to zase bude stejný příběh.
Chtěl jsem to hlavně mít za sebou.
Večer před představením jsem seděl v šatně
a říkal si: „Bože, to už stačí.“
Bylo mi 28 a říkal jsem si: „Takhle nemůžu dál žít.
„Vím, že jsi mi řekl, ať to dělám. Vím, že mě sem pořád taháš.
„Ale neozýváš se, když se dostanu do situace,
„kdy nemám na nájem ani na účty,
„kdy musím obvolávat známé
„a prosit je o 20, 30 babek na jídlo.“
Ale když ti Bůh něco říká
a ty to v srdci víš, tak jdeš za tím, co ti Bůh říká.
Takže jsem řekl: „Já už to dělat nebudu, Bože.“
A uslyšel jsem hlásek: „Já jsem Bůh.
„Já ti řeknu, kdy máš skončit. Ty mi to říkat nebudeš.“
Podíval jsem se z okna a tam byla fronta až za roh,
lidi stáli v zimě, aby se dostali do sálu v Tabernacle.
Představení začíná. Vyjdu na jeviště, je narváno.
Každý vtip boduje, každá replika boduje.
Lidem se to líbí, smíchy se válí po podlaze.
Konec představení. Vyjdu se uklonit, ovace ve stoje.
Ve vzduchu se vznáší prach z trámoví
ze všeho toho rámusu v sále.
V tu chvíli se mi změnil život.
Zavolal mi národní promotér a řekl:
„Příští týden vás chceme ve Fox Theatre.“
4 500 míst. Měli jsme tři nebo čtyři reprízy, všechny vyprodané.
Byl to začátek něčeho, na co jsem nebyl připravený,
protože jsem v životě zažil tolik negativity.
Spousta lidí mi říkala, co ze mě nikdy nemůže být.
Nikdo mi nikdy neřekl, co ze mě být může.
A teď jsem najednou poprvé zažil úspěch.
GOSPELOVÝ MUZIKÁL TYLERA PERRYHO
Představení bylo větší a lepší než dřív.
Nová scéna, osvětlení, zvuk.
Všechno perfektní.
Odcházím kvůli nové hře.
Jmenuje se I Can Do Bad All By Myself.
A hrajete v ní?
Ano, hraju.
Hraju 68letou ženu jménem Madea.
68letou ženu?
Role Madey měla být jen malá,
měla se jen mihnout na jevišti, rozesmát lidi a zase zmizet.
Já ti nic nedlužím!
Začínal jako táta Joe ve hře I Know I've Been Changed.
Pak se přesunul k postavě Madey.
První zastávka byla Chicago.
Měla tam hrát Madea a ještě jedna další herečka.
V Chicagu jsme měli vyprodáno
a ona vůbec nepřišla.
Všichni jsme ji hledali a ona tam nebyla.
Bylo to děsivé.
Musel jsem hrát Madeu i její roli.
Diváci na nás koukali, jestli jsme se nezbláznili.
Řekne mi někdo, co se to tu děje?
Podíval jsem se na něj a řekl: „Mám pocit, jako bychom prohráli Super Bowl.“
Děkuji vám za trpělivost,
protože vím, že to byl boj.
Vím, že je to těžké.
Máme to těžké.
Po všech úspěších přišel další nezdar.
Když cítíte, že tohle je ta vaše sezóna, nezajímá vás, co se kolem vás děje.
Nic vás nemůže zastavit.
Nikdo vás nemůže zastavit. Nikdo vám nezabrání vzít si, co je vaše.
Nikomu nic nedlužíte.
Nikdo vám nic nedal, takže vám to ani nikdo nemůže vzít.
Za to každé ráno děkuji Bohu.
Zavolal mi brzo ráno.
„Vstávej.“
Já na to: „Fajn.“
„Napravíme to.“
Předělal scénář,
sešli jsme se na zkoušce, předělali jsme hudbu.
A v tu středu večer...
Premiéra byla v úterý.
Ve středu večer vyšel na jeviště jako Madea a lidi se smáli.
Haló?
Nazdar, holka, jak se máš?
Večer jsme to zase předělali. A další den se lidi smáli ještě víc.
Jak dneska vypadám?
-Sluší vám to, slečno. -Děkuju mockrát.
Do konce víkendu
bylo vyprodáno a všichni byli naprosto unesení.
Kompletně přepracoval celou hru.
Madea se stala hvězdou.
Moc se mi to líbilo.
Líbí se nám Madea.
Rozhodně Madea.
Jsem nadšená.
Jsem naprosto nadšená.
Šla bych na to klidně milionkrát.
Madea je legendární postava, která vás má přečtený.
WHOOPI GOLDBERGOVÁ HEREČKA
Má vás přečtený, opije vás do němoty a pak vám vynadá.
A pak vás uloží.
Je to jižanský výraz. Zkratka pro „máti drahá“.
Je důležité říct, že afroamerická komunita,
zvlášť na Jihu, je matriarchální.
Naše rodiny řídí mámy.
Na tomhle světě můžeš být, čím chceš.
Strana Černých panterů by neexistovala bez ženské sekce.
Pokud jste černoch z Jihu, tak Madeu znáte.
Na mou duši.
Může to být vaše teta, vaše máma, možná babička nebo sestra.
Tak nějak zhruba tuší, co stojí v Bibli.
Možná ji nikdy nečetla,
ale řekne ti: „Ježíš říkal, ať jsi hodný na sestřenku.“
A ty: „To Ježíš nikdy...“ „Co jsem říkala?“
Neříkala jsem ti, ať...
Podle mě je to geniální.
Máte bratránka, který bojuje se závislostí,
a máte bratránka, který musel jít bydlet k tetě.
A víte, že tihle bratranci dodělali střední školu
a dospěli jen díky tomu,
že je teta přijala a postarala se o ně.
Vrať se ráno.
-Necourej mi tady v boží noci. -Prosím, Madeo!
No tak pojď dál.
Kdo je to tam?
-Už mě nebaví, jak sem... -Ticho, Joe. Já to vyřídím.
Představení se chytlo.
Cestoval jsem od města k městu,
všude bylo 99,999 % černochů
a komplet vyprodáno.
Zanedlouho dělal 300 představení ročně pro 30 000 lidí týdně.
Jeho hry vyprodávaly haly všude možně
v rámci jižanského okruhu Chitlin' Circuit.
Gospelové divadlo má silnou tradici
a Chitlin' Circuit má taky silnou tradici,
jsou to dějiny černošského divadla.
Byl to báječný systém.
Josephine Bakerová, Billie Holidayová, Ella Fitzgeraldová
a všichni, kdo nemohli vystupovat v bělošských podnicích,
cestovali po různých pajzlech,
kde se podávala kuřata a vnitřnosti.
Cestovali po celé zemi a stali se mezi svými tak populární,
že se tím dokázali dobře uživit.
Představte si to, Chitlin' Circuit.
Má to velice živého a pravdivého ducha
a on je génius, že to udělal.
Stojí na jejich ramenou.
Je to obr na ramenou obra.
Můžete to zopakovat? Přesně tak.
Ještě jednou!
Byl jsem cestách od roku 1998 do roku 2004.
Každý rok jsem udělal přes 300 představení.
Sjezdil jsem zemi křížem krážem, a to před nástupem sociálních sítí.
Na konci představení řeknu:
„Přihlaste se k odběru novinek na mém webu.“
„Na čem? WWW co?“
Můj web sledovalo několik milionů lidí,
takže stačilo poslat e-mail a vyprodal jsem divadla a haly
po celé zemi bez jakékoli reklamy.
Perry začal dělat to,
že si sám zajistil financování svých projektů
a vzal na sebe riziko, kdyby to nevyšlo.
Bylo úžasné pochopit,
že máme moc se navzájem podporovat.
Protože když jsem se vydal na šňůru,
vůbec se veřejně nemluvilo o tom,
co naši komunitu trápí,
o zneužívání, znásilňování, závislosti, v takovém rozsahu.
Chtěl jsem to zabalit tak, aby se u toho lidi smáli,
aby se smáli tak, že jim bude příjemně.
Po skončení představení dělám 20minutovou přednášku
o tom, co nás trápí a sužuje
a jak si můžeme navzájem pomoci.
Co teď mám jako dělat?
Vstaň a žij svůj život.
Můžeš si chvilku posedět v depresi,
pobrečet si, dělat co musíš, ale ne na moc dlouho.
Vstaň a žij svůj život.
Největší rozdíl mezi hrou Tylera Perryho
a tradičním divadlem
je ten, že jsou určeny jinému publiku.
Brával jsem mámu na Broadway
a měl jsem z toho radost.
Jednou mi řekla: „Ráda chodím na Broadway,
„ale radši chodím na hry Tylera Perryho.“
Ptal jsem se jí proč.
Řekla: „Cítím se tam bezpečně.“
Milujeme tě, Tylere Perry.
-Líbí se jim to. -Milujeme Madeu.
Někteří lidé chápou Madeu jako pokračování
ženských převleků,
které poněkud dehonestuje černošské herce.
To je báječné.
Nemůžu se dočkat, až mi Sherman přivede vnoučátka.
To známe od Eddieho Murphyho nebo Martina Lawrence.
Jenže tohle je složitější a má to více vrstev.
Nezesměšňuje to.
Je to ztělesnění s respektem.
Madeo?
Jestliže Tyler Perry, producent a režisér,
nikoliv v ženském kostýmu, je ztělesněním své značky,
TREAANDREA M. RUSSWORMOVÁ PROFESORKA
pak Madea je hned vedle něj.
Tahle postava vyčnívá v jeho tvorbě
i v interakci s veřejností.
Na fanouškovské úrovni
vzhledem k tomu, že Madea je zásadním článkem,
ke kterému diváci tíhnou nebo tíhli,
Tylera Perryho uznávají oni i kritici.
Madea musí být ústředním bodem.
Madea je důležitá.
Madea je součást značky Tylera Perryho.
A nyní, pan Tyler Perry.
A Tyler Perry je středem svého světa.
On je slunce, je měsíc,
je celý vesmír, je to Bůh.
Je to Otec, Syn i Duch svatý.
Přesně to pro své dílo je.
SAMANTHA SHEPPARDOVÁ PROFESORKA
A v tomhle smyslu jde vážně hlavně o něj.
A když říkám, že jde o něj,
chci posunout to, jak to chápeme.
Ano, politika reprezentace je ve vztahu k ženám problematická.
Když ale trochu odloupneme tu masku,
pokud jde o Tylera Perryho, tak jde i o patriarchát.
O černý patriarchát.
O toxický černý patriarchát.
O maskulinitu.
Jde o to, jak černošští muži doteď
nepochopili a nikdy nepochopí zkušenost černošských žen,
ani při detailním pohledu.
Naopak, měly bychom být obezřetné.
Jste tak blízko ke zkušenosti černošských žen,
tak blízko k jejich traumatům, a přesto jsou pro vás stále nečitelná.
Pořád to nechápete.
Tu postavu hraje muž,
ale tenhle muž dobře chápe nejen tuto ženu, ale i jí podobné.
A jako muž uznává pocity řady žen.
Postava černošské ženy je důležitým kulturním hlasem naší komunity,
protože je to nejvěrnější zobrazení vůdčí pozice v naší komunitě.
Oblečme černocha do šatů černošky
a dejme mu schopnost
stát se konečným spasitelem,
abychom dali moc pronásledovanému tělu černošek.
To všechno jsou abstrakce.
Nic z toho není o lidech.
CARL HANCOCK RUX UMĚLEC
Nejde tam o to, abychom se na sebe podívali.
Není to Deník šílené manželky
ani naštvané černošky,
je to deník loutky.
Můžu mluvit jenom za sebe.
Jsem básník. A pokud jsem básník,
pak se, podle mého názoru,
zodpovídám lidem, kteří mě vytvořili, a lidem, kteří přijdou po mně.
...pochopit proč moje babička, moje matka,
moje tety tohle zbožňují,
celá moje rodina na Jihu to zbožňuje.
Nemůžu se na to dívat, aniž bych se ošíval...
V tom posledním filmu už to přehnal.
Vidím tam mizogynní tendence.
Nevím, co si tím filmem chce vyřešit.
Měl by to spíš řešit na terapii.
VSTUP
Všiml jsem si, že baviči a umělci
pocházejí z prostředí plného bolesti
a zneužívání a tak podobně.
Jamie Foxx se musel šatů vzdát,
ale Tyler Perry se stal miliardářem a pořád si rád oblíká šaty.
Jak to, že tady nejsou Black Lives Matter
a neprotestují proti tomu, že se jiný černoch
převlíká za ženskou, aby vydělal prachy?
ROZLUČKA S MADEOU TYLERA PERRYHO
TÁHNI K ČERTU, TRANSKO PERRY
Běžte do světa a přilákejte zlé lidi.
Řekl, ať kážeme evangelium.
Kažte evangelium, střežte se hříchu a kajte se.
Ježíš Kristus...
Mám pocit, že tys našel svůj vlastní rytmus
a na něj taky tancuješ a funguje ti to.
Nezdá se, že by ses trápil.
-Netrápím. -Nechápu, jak to děláš.
KENYA BARRIS AUTOR
Tohle řekla Nina Simone:
„Vyčerpáte všechny síly,
„když zkusíte uspokojit všechny.“
Moje matka mi řekla, jakou hodnotu má to, kdo jsem, moje černošství.
Řekla: „Nenech si nikdy od nikoho diktovat, kdo jsi.
„Ty víš, kdo jsi a odkud pocházíš.“
Sledoval jsem její příhody, její zápasy
a vyprávím příběhy, které znám.
Proto mám úspěch.
Protože lidé se v těch příbězích poznávají.
Kritici říkají: „Já té sra... nerozumím.
„Já to nechápu.“
Mně je to u pr..., protože mluvím k nám.
Proto se na moje pořady dívají každý týden miliony lidí.
Proto na to lidi chodí a moje filmy vedou žebříčky.
Mluvím k nám, propojuju nás.
Chápeš, co ti říkám?
VÍTEJTE V TYLER PERRY STUDIOS
Díky, Tylere Perry.
Není zač, Kenyo Barrisi. Proč tak formálně?
Přišlo mi to jako výjimečná chvíle.
Aha.
V roce 2003 se mi na stole objevila hromada nahrávek
spolu se vzkazem: „Rád bych vám představil tvorbu Tylera Perryho.
„Chtěl by natočit film.“
Zaujalo mě to.
Zavolal jsem do oddělení televizní tvorby
a zeptal se: „Slyšeli jste někdy o Tyleru Perrym?
„Zdá se, že toho natočil docela dost.“
A oni: „O tom jsme neslyšeli.“
Povídám: „Můžete obvolat pár lidí,
„jestli ho zná někdo jiný z oboru?
„Jak je možné, že má takové zisky a my jsme o něm nikdy neslyšeli?“
Ozvali se mi zpátky, že o něm nikdo neslyšel.
Mezitím jsem měl pravidelnou schůzku komise pro diverzitu,
kde probíráme, jaké typy filmů je zaujaly
a kdo se jim líbil.
Zahájil jsem setkání otázkou: „Kdo z vás zná Tylera Perryho?“
Každý černoch v místnosti zvedl ruku.
Žádní běloši.
Tady něco nehraje.
Zmínil jste Lionsgate.
Byl tam někdo, kdo byl otevřený novým věcem, kdo vás přijal?
Jo, Mike Paseornek.
Byl to jednoznačně on, kdo řekl, že do toho půjdou se mnou.
Řekl jsem Charlesovi: „Chceme Tylera poznat.“
CHARLES KING BÝVALÝ AGENT
Byl jsem v L. A. Zrovna jsem natočil svůj první film.
Mám z toho hroznou radost.
Těším se, až ho uvidíte.
Je to film Deník šílené manželky.
Bude to skvělé.
Když se v roce 2005 objevil Deník šílené manželky,
kritici neměli ponětí, kdo to je.
-Kdo jste? -Kdo jsi ty?
Byl to obyčejný film, který běžel v kinech,
nebyly na něj upoutávky v televizi,
nikdo nedostal novinářskou kopii.
Netušili, co je to za film,
takže si říkali: „To bude nějaká pochybná záležitost.
„Vydělá to pár set dolarů a pak to zmizí.“
Jenže když viděli ty zisky,
došlo jim, že jde o něco většího a že na to muselo přijít hodně lidí.
Když Tyler přišel do Lionsgate,
nikdo nevěděl, co jim to spadlo do klína.
Ale pak jim to došlo.
Udělalo to velký dojem.
Je šílené, že Deník šílené manželky
byl 25. března 2005 film číslo jedna v Americe
a 25. března 2022
byl nejstreamovanější film v Americe Madea se vrací.
Hele, ten par... celej hoří.
I po sedmnácti letech kasovní trhák,
na který se lidi hrnou hned první víkend.
Browne, ty se mezitím snažíš zavřít kufr.
To pramení z jeho vztahu s publikem.
Počkej, Madeo!
Roger Ebert velice ostře zkritizoval jeho první film.
Když byl uveden tenhle film,
dostal nevídané množství e-mailů a zpráv,
jak moc se v tomhle mýlí.
Lid promluvil.
Tak řekl: „Napíšu další recenzi.“
Ale jak už jsme si řekli,
na Tylerovi je úžasné, že zbořil všechna pravidla.
Při prvním rozhovoru ve studiu mu někdo z vedení řekl:
„Černoši nechodí do kina.“
Oni se prostě mýlili úplně ve všem, co se Tylera týkalo.
Obluda, jako je Hollywood, se musí nějak chránit,
a dělá to prostřednictvím kritiky.
Jenže Tyler byl dál úspěšný.
Že se tento debut stal kasovním trhákem, šokovalo kritiky,
ale nikoliv autora a herce hlavní role,
který tvrdí, že Hollywood ignoruje diváky
hrnoucí se na jeho film.
Byla to dlouhá cesta...
-Zaskočilo vás to? -To ano.
Perry ten film natočil za pět milionů dolarů.
A na tržbách vydělal desetkrát víc.
Perry přišel a odmítl hrát podle hollywoodských pravidel.
Vymínil si kreativní dohled nad projektem.
V pátek, kdy byla premiéra, jsme byli nejnavštěvovanější film.
Musel jsem zastavit auto.
V březnu 2004 mi Tyler dal scénář k Deníku.
V létě už jsme natáčeli.
V únoru dalšího roku se film promítal a vedl v návštěvnosti.
Celé město mluvilo o tom,
že má tenhle film při premiéře největší tržby.
To nikdo nečekal.
KELEIGH T. MORGANOVÁ TYLEROVA PR
Ve filmovém průmyslu se dělá takzvané trasování,
kdy se pomocí dat a různých statistik
odhaduje, jaké budou daný víkend tržby v kinech.
A tohle naprosto nezvládli.
Vůbec to neodhadli.
Všichni byli překvapení, a to bylo skvělé.
DENÍK ÚSPĚCHU
Velká studia se mají na pozoru
a bedlivě sledují tento deník úspěchu.
Poté, co Deník šílené manželky
zbořil návštěvnost v kinech, začalo se zpětně zjišťovat,
kdo je to vlastně Tyler Perry
a kde sehnal tolik diváků, kteří přišli na jeho film,
o němž jsme nikdy neslyšeli a zdál se bezvýznamný.
To, že ho lidé znali, bylo zásadní.
Akorát nebyl známý v rámci běžných okruhů.
Tyler Perry byl rozhodně vnímán jako outsider.
Myslím, že lidi nepřijali a nepochopili jeho ekonomickou hodnotu.
ARI EMANUEL ŘEDITEL, ENDEAVOR
Někteří ano.
Poznala jsem, že se to dotýká ožehavých témat
a přináší to takovou úroveň a hloubku pochopení,
jakou běžná média nejsou schopna pojmout.
Mluvíte k publiku, které nedostávalo potřebnou pozornost
a v mnoha případech nedostávalo žádnou, zvlášť v divadle.
Proto bylo pro mainstreamová média
tak těžké pochopit, co se v těch divadlech děje,
zvlášť pro ty, co nevyrůstali v černošské církvi.
Nevyrůstali někde, kde se lidem nedostávalo pozornosti.
Nemohli vědět, jaké to je.
Jeho schopnost oslovovat publikum,
které mu teď bylo naprosto oddané,
oslovovat publikum stylem:
„Slyším vás, vidím vás, rozumím vám, vím, kdo jste.
„Pomůžu vám pozvednout vaše příběhy.“
To udělal lépe než kdokoliv jiný.
Spousta bílých zapomíná, že je tu celý náš průmysl
a vždycky tu byl.
Lidé se chtějí bavit a půjdou si za tím.
Oni všechny tyhle lidi ignorovali, ale Tyler ne.
Protože kopa lístků za deset dolarů dá dohromady spoustu peněz.
Nazdárek.
Tyler Perry naplnil vysoká očekávání.
Film Divná sešlost, pokračování Perryho překvapivého hitu
Deník šílené manželky, vydělal přes 30 milionů dolarů
a ovládl víkendovou návštěvnost kin.
Film vydělal za víkend 30,25 milionu dolarů.
...udržel se na prvním místě víkendové návštěvnosti.
Každý umělec by měl mít možnost věnovat se své tvorbě,
ale spousta věcí, co dnes vzniká, jsou jenom šaškárny.
Teď se bavíme o Tylerovi Perrym.
Ne, ne, podívejte...
Není to ve skutečnosti to, co chce černá Amerika vidět?
Člověk volí svou peněženkou.
Volí svým časem, který chce strávit před debilizátorem.
Tyler má obrovské publikum a je velice chytrý.
SPIKE LEE REŽISÉR
Jezdí na to autobusy plné lidí.
Koupil si vlastní tryskáč.
Kdo si koupí tryskáč, ten má prachy.
Pro mě je problematická ta prezentace.
Zklamalo vás,
jako režiséra a Afroameričana...
Nemyslím si, že Tyler Perry
vstoupil do zábavního průmyslu, aby zachránil černošskou komunitu.
Kdyby to tak chtěl,
přišel by plně vyzbrojený.
Což nebyl.
Nemám sice žádné důkazy,
ale to neznamená, že se nepletu.
Znamená to jen, že nevidím žádné důkazy,
že vstoupil na tento trh plně vyzbrojen a informován,
se záměrem přinést něco ušlechtilého
a hodnotného pro černošskou komunitu.
Tomu já nevěřím.
Vždycky bolí víc, když vás raní někdo z vlastních řad.
Černošská komunita však Tylera
dostala tam, kde teď je.
Ne všichni jsou takoví. Je to jen pár lidí.
Ale i ty máme rádi.
Nejtěžší na mém úspěchu nebyl souboj s Hollywoodem,
ale s černochy.
Jistá skupina černochů se na cokoliv od Tylera Perryho dívá svrchu.
Koukněte se do minulosti,
co jsme si jako černoši prováděli,
co jsme provedli těm úspěšným. Nanejvýš zajímavé srovnání.
Amos 'N' Andy byli první Afroameričané v televizi.
A asociace pro podporu barevných NAACP nařídila první televizní bojkot.
Pořad byl stažen v roce 1953
a až do konce 60. let se v televizi neobjevil jiný černošský pořad.
NAACP bojkotovala Barvu nachu
kvůli tomu, jakým způsobem prezentovala černochy,
i Alice Walkerovou, černošku, která to napsala.
Hlídkovali a bojkotovali nad rámec Oscarů.
Langston Hughes nazval Zoru Neale Hurstonovou „novou černou hubou“,
protože mluvila a psala jižanským dialektem.
Velmi brzy mi došlo,
že tohle je normální, takhle to chodí.
Bez ohledu na to, jak dobré máte úmysly,
bez ohledu na to, kolik lidí to pozvedne ze zoufalství a smutku,
pro některé kritiky to má cenu,
pouze pokud to oni považují za umění.
Já nemůžu a nezměním to, kdo jsem,
k čemu jsem byl povolán a jak to dělám, jen proto,
že pro některé kritiky to není umění.
To publikum existuje.
On se začal věnovat publiku,
které ostatní ignorovali a říkali: „Polezte nahoru.“
Ale on řekl: „Ne, jsem tady dole s vámi.
„Budeme se spolu smát věcem,
„kterým se smějeme doma.
„Seznámíme veřejnost s tím, co je podle nás legrační.“
Podívejte se na bělošské komedie.
Oni můžou dělat ty nejabsurdnější věci
a nikdy nemusí nést břemeno typu: „Tímhle poškozujete všechny Iry.“
„Tímhle poškozujete všechny Skoty.“
„Tímhle poškozujete Brity.“
Mel Brooks si nedělal starosti, jak to vypadá,
ale jestli je to vtipné.
Pokud měl nad situací kontrolu,
pak to nebyl problém.
Pan Perry udělal to samé.
A udělal to geniálně.
Tak moment
Podle vás jsem byl out
Koupil jsem si Aston Martin, vy jste mi nevěřili
Vytahuju se jak Pepek po špenátu
Dvě mega, to je moje, dám si brko v pohodě
Jsem typ, co má meloun v keši, ale dřu se jak debil
Moje nový Lambo nejezdí jak by mohlo
Jezdím si to po městě, ruku mám na vestě
Ty negři mě chtěj oddělat, musím se domů dostat
Tohle miluju.
Dobré ráno.
Neznám nikoho, kdo by byl tak často uváděný.
Vezměte si ty nejslavnější režiséry a herce.
Žádný z nich nenatočil dvacet filmů za sebou,
na které by diváci pořád chodili.
Tohle má historický význam.
Tyler vybudoval fanouškovskou základnu, kterou stačilo aktivovat
a hned všichni přišli, čímž získal velkou výhodu nad ostatními filmaři.
Na rozdíl od ostatních
volně přecházel mezi filmem a televizí a všechno si řídil sám.
V zábavním průmyslu se cení,
když něco vlastníte.
To, co vlastníte, jsou kusy papíru, které vám dávají práva k věcem.
Tyler chtěl všechna tahle práva vlastnit ještě dřív, než si vybudoval jméno.
Vlastnictví bylo od samého začátku
hned po kreativní práci pro Tylera to nejdůležitější,
protože mu umožňovalo dělat přesně to, co chtěl.
MARK ITKIN BÝVALÝ AGENT
Vlastnických práv se nevzdám.
Když jsem to napsal, produkoval a tvrdě na tom makal, neprodám to.
Jay-Z v jednom textu zpívá:
„Vy berete zálohy, my riskujem krky.“
To na mě pasuje. Nikdy jsem nechtěl být ten,
kdo musí čekat, že mu někdo dá šek
a řekne: „Teď běž udělat něco pro svoje lidi.“
Nebudu zabíhat do detailů,
ale často se stávalo, že lidé zpochybňovali jeho příběhy,
to, jak je vyprávěl, a on říkal:
„Nechte mě vytěžit můj vlastní trh.
„Já svůj trh znám. Nevysvětlujte mi ho.“
Vždycky mu chtěli dát nějakou připomínku nebo kritiku
a pak si uvědomili, že tomu opravdu rozumí.
Stačí mu jít z cesty.
A je to pravda.
Já se vůbec nezlobím na ty, co nechtějí nic vlastnit.
Nechtějí mít zodpovědnost,
protože je to dřina. Jako majitel se člověk fakt nadře.
A neexistuje nikdo, kdo by mě v práci předčil.
Nikdo nepracuje líp než já.
James Brown by smeknul.
Hned zkraje jsem slýchal historky,
jak nabízel svůj první televizní pořad hlavounům z Hollywoodu.
Chtěli mu k tomu dát připomínky a koupit několik dílů.
A on na to: „Cože? Tak do toho nejdu.“
Jelikož je to odradilo, odradilo to i Tylera.
OZZIE AREU AREU BROS. STUDIOS
Pak nejspíš začal přemýšlet, jak by to udělal sám.
A jelikož je to Tyler, zásadně překopal celý model
a vytvořil úplně nový způsob, jak prodávat televizní pořad.
V tomhle byznysu se nejdřív udělal pilotní díl.
Když se uchytil, mohli jste doufat, že dostanete 12 až 20 dalších dílů.
A pak dalších 20.
Každý se chtěl dostat na 100, aby se to prodalo více stanicím,
což znamenalo jisté zisky na dlouhou dobu plus tantiémy.
Hodně se snažil dostat do televize.
Jeho původní seriál byl průlomový.
Udělal ho v rámci programu 10-90.
Uděláme 10 dílů a zaplatíme je.
Když dosáhnou určitého podílu na trhu, koupí televize dalších 90.
Tím se okamžitě dostanete na další stanice.
Opět skvělý obchodní tah.
To pro něj bylo typické a bylo to geniální.
Věděl jsem, že tradiční studia by nejspíš do něčeho takového nešla.
Chtělo to nějakou menší stanici, které to prodat,
která by byla ochotná riskovat a především
dát Tylerovi tvůrčí svobodu.
A další geniální věc, Tyler to vlastnil.
A mohl to rozjet.
Zároveň, což se dřív taky nikdy nestalo,
ale v tom je půvab práce s Tylerem Perrym,
Tyler byl ochotný na výrobu oněch 10 epizod dát vlastní peníze.
Snažím se nachystat aspoň prvních deset pro TBS.
Takže nejen, že je vlastnil a měl plnou tvůrčí kontrolu,
ale kdyby to vyšlo, měl by i finanční kontrolu.
A tak se rozhodl sáhnout do vlastní kapsy a vložit do toho svoje peníze.
Tehdy jsem odjel do Atlanty a natočil 10 dílů House of Payne.
Dohoda zněla, že během dvou týdnů
otestujeme deset dílů
a pak se rozhodneme, jaký bude další krok.
Tyler Perry rád riskuje, tak proč to nezkusit?
Takže to šlo do vysílání.
Byl to ohromný úspěch.
Sledovanost byla nejvyšší, co kdy zažili, a to je šokovalo.
Řekli: „Dobře, co budeme dělat?“
Někdo nabídl dalších 17.
Někdo chtěl 26.
A já na to: „Chci 100 dílů, abych měl víc stanic.“
Mark se vrátil do TBS a tam řekli: „Vezmeme 90 dílů.“
Odtud pochází ten model 10-90.
Bylo to poprvé, co se něco takového stalo.
Desetidílný pilot, který si on sám financoval
a nejspíš to byly skoro všechny peníze, které v tu dobu měl.
Ale to je přesně on. Reinvestuje do sebe,
reinvestuje do lidí, do diváků.
Chápe, že do toho musí jít naplno.
Tyler tedy v televizi vsadil sám na sebe a slavil velký úspěch.
Říkali si, že těch pár dílů bude stačit,
ale na kabelovce se z toho stal jeden z nejúspěšnějších seriálů všech dob.
Samozřejmě že pak chtěli víc než původních 100.
Tehdy Tyler přišel s Meet the Browns.
Vzpomínám si, že jsem hrozně žárlila,
protože tehdy jsem byla ředitelka BET, černošské televize.
DEBRA L. LEE BÝVALÁ CEO, BET
A Turner měl najednou dva pořady od Tylera Perryho,
z nichž se staly hity.
Na mém kanále OWN mi doslova zachránil zadek.
Sám se přihlásil a řekl: „Napíšu ti seriál a udělám z něj hit.“
Seriál Have and Have Nots běží už dlouho a má skvělou sledovanost.
Tuhle jsem mu řekla: „Je to jako As The World Turns.“
Nebyl by žádný Will Packer, žádná Ava DuVernayová,
nebyl by žádný Greenleaf,
kdyby Tyler neřekl: „Já ti pomůžu.“
Snažili jsme se s ním dohodnout už dávno,
ještě než přišel na OWN.
S Viacomem trvalo asi 12 let
od prvního rozhovoru, než jsme se konečně dohodli.
Někteří lidé z Viacomu si mysleli, že jeho kariéra vyšumí.
Tak to se spletli.
Pořád přichází s dalšími a dalšími nápady.
Když jdu do podobné firmy, vím, s čím musím přijít.
A tak teď stojím na vrcholu své kariéry
a můžu říct, že si vážím
všeho hodného, zlého i ošklivého.
Nazdar, jak to jde?
To je DJ Khaled!
Ještě jednou, ze široka. Jak dlouho zabíráte Mylese?
Obecně jsou černoši podceňovanou skupinou.
GAYLE KINGOVÁ EDITORKA, OPRAH DAILY
Tyler Perry dělá jeden hit za druhým,
ale v Hollywoodu ho moc nerespektovali.
Jestli je něco, co respektují všichni, jsou to peníze.
Lidi se dověděli o existenci Tyler Perry Studios
a poprvé je napadlo: „Co že to vlastně dělá?“
Znali jeho jméno, možná i něco z jeho tvorby,
ale když objevili Tyler Perry Studios,
nikdo nemohl popřít jeho talent a vliv.
Bylo několik studií, která mi připadala ideální.
První bylo na Hoke Street.
Nemělo to snad ani 300 nebo 400 metrů čtverečních
a já si řekl: „Jo, tohle bude moje studio.“
Bavili jsme se o natáčení Deníku šílené manželky.
Přišli producenti a řekli: „Není tady dost místa.
„Tady nemůžeme natočit film.“
Já na to: „Jak to myslíte?“
Protože jsem to ještě nikdy nedělal.
Koupil jsem větší stavbu na Krog Street.
Nebylo tam dost místa na parkování,
sousedé si každý den stěžovali
a já jsem to dál tlačil
a říkal: „Tohle je to místo.
„Tady to bude. To je ono.“
Měl jsem to totiž tak, že jsem chtěl dělat jen věci,
které jsem dokázal zaplatit.
Ale když člověk míří výš,
musí si někdy naúčtovat to, kam směřuje,
a ne nutně to, kde si myslí, že je teď.
Najednou mi to bylo jasné.
Máš velký vliv, nezkaz to.
Tak jsme se odstěhovali a šli do Greenbriar.
Na ten den nikdy nezapomenu. Můj tehdejší právník
mi řekl: „Na Krog Street to neklape.
„Běž se podívat na tohle místo v Greenbriar.“
Tak tam stojím před bránou a modlím se
a najednou vidím, že celá brána je polepená citáty z Písma.
Byl tam i můj nejoblíbenější Žalm 91.
„Jestli tohle není znamení, tak už nevím.“
Celý život jsem se pohyboval na staveništích.
Vyrostl jsem mezi pilinami. Když dokážu postavit vlastní budovu,
kam se vejde všechno, osvětlení, zvuk, kamery,
když to budu mít pod jednou střechou, budu mít vlastní produkt,
který mi sice hned nevydělá,
ale až se to všechno sečte a dá dohromady,
bude to mít obrovskou cenu.
A tak jsme tady.
Věřil, že Atlanta má filmový a zábavní potenciál,
dřív než na to přišli jiní.
4. ledna 2010 jsem byl jmenován do úřadu
KASIM REED BÝVALÝ STAROSTA
a v té době měl filmový a zábavní průmysl v Atlantě a Georgii
hodnotu asi 350 milionů dolarů
a zaměstnával 7 000 až 9 000 osob.
Když jsem 2. ledna 2018 odešel z funkce,
byl to byznys o objemu 9,5 miliard dolarů,
který zaměstnával přes 34 000 lidí.
A jádrem celé téhle změny
byl Tyler Perry a Tyler Perry Studios.
Kdykoliv uvidíte film s logem broskve,
měli byste poděkovat Tylerovi.
Slavnostní otevření Tyler Perry Studios
přilákalo tak hvězdnou sestavu, že to překvapilo i samotného šéfa.
Mám radost, že přišel Sidney Poitier
a Cicely Tysonová, Oprah je na cestě.
Jsem nadšený, že tu jsou... Ruby Deeová, je to možné?
Hank Aaron. Lidé, kteří nám vydláždili cestu.
Je nezlomný, solidní a není falešný.
Je poznat, že je upřímný.
Tento mladý Afroameričan odjel z New Orleans jen s málem
JOHN LEWIS AKTIVISTA
a v tomto městě si splnil svůj sen.
Je třeba věřit.
Začínal skutečně od nuly.
Je to silný americký příběh.
Na sklonku večera nastala kouzelná chvíle.
Tyler šel po červeném koberci po boku legendárního držitele Oscara.
V jednu chvíli
měl Sidney Poitier pokřtít nahrávací studio se svým jménem.
V dálce vybuchuje ohňostroj, on má slzy v očích.
Ukáže na mě, já na něj a řekne: „Ty.“
A já řeknu: „Ne, vy.“
Dámy a pánové, zveme vás
na křest nahrávacího studia Sidneyho Poitiera.
Pak jde k nám.
Oprah ho chytla, objali se a ona řekla: „Na co jsi tam myslel?“
A on řekl: „Jak jsem přišel do MGM,
„kam jsem mohl jako jediný černoch. Já a ještě čistič bot.“
A tenhle černoch a všichni ostatní černoši teď sledují tenhle okamžik.
Je těžké tvářit se, že tu nejde o rasu,
když jde o zbavení hlasovacího práva,
jde o to, co jsme museli vybojovat a s čím jsme se museli prát.
To, že jsem ho mohl takhle uctít a darovat mu tenhle okamžik, bylo fenomenální.
Mezi všemi těmi úspěchy
jsem se musel vyrovnávat s tím, že mi pomalu umírá matka.
Byla v té době na vozíku a už neviděla.
Naklonil jsem se k ní.
Naklonil jsem se a řekl: „Jsi v pořádku?“
Řekla: „Ano, je to všechno nádherné.“
Zeptal jsem se: „Jak to víš?“
A ona na to: „Cítím to.“
Ona to cítila.
Tohle je fantastický, neuvěřitelný okamžik.
Když se rozhlédnu po téhle místnosti...
Vidím svou matku, jak se na mě dívá.
Vidíš, co tvůj chlapeček dokázal?
Že mohla zažít tenhle okamžik
se svým dítětem, se kterým si ruku v ruce prošla hroznými věcmi,
to bylo skvělé.
Bylo to krásné. Byl to krásný večer.
Jednou, ještě předtím, někam jela autem a v rádiu hráli
Mama od Boyz II Men.
Zavolala mi a já jsem se vyděsil,
protože od té doby, co byla nemocná,
nevypínal jsem si nikdy telefon.
Byl jsem nonstop na příjmu se zapnutým zvoněním.
Ona hystericky brečela
a mě napadlo, že musím sednout na letadlo.
Ptám se: „Co se děje?“
A ona mi řekla: „Děkuju ti.
„Kdybys to býval nedokázal,
„i když jsem ti říkala, ať toho necháš, nemohla bych si dovolit léky.“
Když zemřela,
nemohl jsem se z toho dostat.
WILLIE MAXINE PERRYOVÁ
Nic mě nebavilo, pořád mi něco chybělo.
Na ničem mi nezáleželo.
Takhle jsem žil
Včera Maxine uronila poslední slzu.
hodně dlouhou dobu.
Tyler byl s ní, když zemřela.
Všechny její děti byly s ní.
Bylo to těžké, protože šlo o moje děťátko.
Byla to moje holčička.
Odešla jsem z pokoje.
Brečela jsem tři nebo čtyři dny.
V životě lituju jediné věci.
Bylo to u matčiny smrtelné postele.
Musel jsem kvůli něčemu odjet zpátky do Atlanty.
Ona se na mě jen dívala.
Řekl jsem, že musím jít. A ona neřekla nic.
Jenom na mě pořád zírala.
Cítil jsem se...
Pak mi řekla: „Jsem hrozně unavená.“
Řekl jsem, že to nevadí.
A začal jsem vést duchovní řeči.
„Bůh se postará...“
Zamluvil jsem, co mi chtěla říct.
Pak řekla: „Dobře, zlatíčko.“
Teď toho lituju. Měl jsem tam zůstat
a poslechnout si, co mi chtěla říct,
než abych ve chvíli, kdy jsem ji ztrácel, myslel jen na sebe.
Měl jsem ji nechat říct, co měla na srdci.
Jo, toho lituju.
Tylere, jen ti chci říct, jak moc to pro mě znamená.
Jak moc jsem vděčná, jaké máš štěstí
a jaké já mám štěstí, že mám syna jako ty.
Spousta dětí přestane myslet na své rodiče, když vyrostou.
Je úžasné, co všechno pro mě můj syn dělá.
Dávejte rodičům květiny, dokud žijí.
Já už jsem všechny dostala.
Když jsem byl malý, vyprávěla mi příběh.
Mám to natočené.
Jednou jsme se vraceli z venkova.
Máma řídila.
Projel kolem nás Jaguar.
Řekla: „To je moc pěkné auto.“
Řekla jsem: „Teda, to je pěkné auto.“
Ptám se: „Jaké, mami?“
Zvednul jsem se, abych viděl, o čem mluví.
Řekla: „Tamto auto.“
Ptal jsem se, co je to za auto a ona řekla, že Jaguar.
Řekl: „Víš co?
„Až vyrostu, koupím ti Jaguara.
„A koupím ti i dům.“
Řekla jsem: „No dobře, zlatíčko.“
Řekla: „No dobře, zlatíčko.“
Jednou na Den matek jsem uváděl hru v New Orleans.
Pozval jsem ji na jeviště a dal jí klíčky od auta
před všemi diváky.
Velký okamžik pro mě i pro ni.
Plakala. Bylo to krásné.
Děkuju.
Jak jste se cítila?
Cítila jsem se dobře.
Došlo mi, že jsem ho vychovala dobře.
Když jsem jako malý sledoval, čím vším si procházela,
chtěl jsem udělat, co bude v mých silách,
aby už nikdy netrpěla.
Aby měla peníze a mohla toho muže opustit.
Po ničem jiném jsem netoužil.
Nezáleželo, kolik peněz jsem měl,
nikdy to nebylo dost, aby měla tolik, kolik potřebovala.
Když zemřela, umřelo všechno ve mně.
Ptal jsem se sám sebe: „Co si teď počnu?“
Kdybych neměl nasmlouvané věci dopředu,
nejspíš bych skončil v roce 2000,
protože nebylo nic, co by mě přinutilo
vstát z postele a fungovat dál.
Začal jsem nezřízeně pít.
A to trvalo pár let.
Užívám si tady festival Mardi Gras.
Moment, počkej.
Žádné svátky mě nezajímaly, když u toho nebyla ona.
Ani lidi mě nezajímali, když už tu nebyla.
Pak přišel Aman a věci se změnily.
Co to znamená?
Jak bude prožívat Vánoce?
Co znamená narodit se hned po Díkůvzdání?
Jak bude vnímat Vánoce a Silvestr?
Viděl jsem jeho nadšení
a to mi dalo nový smysl života, nový cíl.
Jo?
Když byla Gelila těhotná, modlil jsem se: „Bože, ať má to dítě ze mě to nejlepší.
To nejhorší ať odejde spolu se mnou.“
Chtěl jsem, aby měl v DNA ze mě jen to nejlepší.
Jednou jsem mu řekl, že ho mám rád.
Byly mu asi čtyři, čtyři a půl.
Řekl jsem mu to asi desetkrát.
Ptal se, proč mu to pořád říkám.
Chtěl jsem, aby věděl, jak to zní,
jaké to je, když mu to táta řekne.
Když mu někdo řekne, že ho má rád a obejme ho
a on ví, že je výjimečný, silný a mocný.
-Váš otec je ještě naživu? -Ano, je.
Jaký spolu máte vztah?
Moc spolu nemluvíme, ale starám se o něj.
Starám se, aby měl, co potřebuje.
Máte pocit, že vás měl rád?
Ne, to jsem nikdy necítil.
Cítil jsem velice silně, že tam něco bylo,
ale já nevěděl, co to je.
Když mi bylo asi třicet, matka mi řekla, že nikdy nevěřil, že jsem jeho dítě.
-Takže... -Opravdu?
To byla další věc, kterou jsem nevěděl, a která způsobila další problémy.
Vypadáte naštvaně. Co říkal doktor? Špatné zprávy?
Nic mu není.
Zeptej se jí, Coro.
Madeo, kdo je můj táta?
-Tohle je tvůj táta. -Já to zjistím.
Všechno ti řekne Dana. Zavolej Daně.
-Kdo je Dana? -Jo, kdo je Dana?
To jsou pitomci. Vy nevíte, kdo je Dana?
Dana se používá, když chcete zjistit,
kdo je taťka a kdo mamka.
-Dana. -DNA.
DNA. To je Dana.
Pane na nebi, ty jsi vůl.
Udělali jsme test DNA. Přišly výsledky.
Není to můj otec.
Cítil jsem velkou úlevu.
Ulevilo se mi, protože moje představa otce,
to nebyl někdo, kdo dokáže dítěti ublížit.
Po několika neúspěšných pokusech zkontaktovat Emmitta Perryho
se filmový štáb vydal přímo za ním do Louisiany.
Tady budeme zahýbat.
Strejdo Emmitte.
-To jsem já, strejdo Emmitte. -Je mi fuk, kdo to je.
Tak to se omlouvám.
Leda hov... Vypadněte odsud.
Strejdo Emmitte!
Tak zmiz!
Vypadni!
Chtěl jsem tě navštívit...
Já tě pořád sleduju. Koukej odsud vypadnout.
Volal jsem ti, strejdo.
Tak už odsud vypadněte.
Věděl jsi, že jsem to já.
-Jo, věděl jsem to, ale... -Vždyť to říkám.
Chtěl jsem si jen popovídat.
Nic víc.
Nechtěl jsem nic špatnýho.
Ty jsi teda dobrej.
Slyšel jsi mě?
Slyšel jsi mě, strejdo?
Strejdo Emmitte?
Omluvil se někdy?
Ne, neomluvil.
-Neomluvil. -Chtěl byste to?
Teď už je to asi jedno.
Dokázal jsem mu odpustit, když mi bylo 25,
a to mi změnilo život.
Myslím si, že většina lidí si neuvědomuje nebo nechápe,
že jejich rodiče taky mají nějaký příběh.
Takže ať se vám kvůli nim v životě přihodilo cokoliv,
musíte nejdřív znát jejich příběh, abyste to mohli pochopit.
A já jsem zjistil, že on a jeho sestra s bratrem
byli nalezeni nějakým bělochem v příkopu na venkově v Louisianě.
Tehdy mu byly dva roky.
Měla ho vychovat 14letá dívka jménem Mae.
Její otec byl starý muž upoutaný na lůžko, byl to otrok.
A ona nevěděla, jak jinak tyhle děti vychovávat, než že je bila.
Zavázala je do pytle od brambor,
ten pověsila na strom a zbila je.
Tohle měl tedy za sebou.
Byl týraný.
Byl celý život týraný.
Pomohlo mi to pochopit, kdo vlastně je,
a díky tomu jsem mu mohl snáze odpustit.
Tohle se těžko odpouští.
Ano, ale je to nezbytné,
protože já jsem zjistil, a je to naprostá pravda,
že když neodpustíte a držíte si to v sobě,
může vás to negativním způsobem ovlivnit.
V devíti případech z deseti jsou lidi, kteří vám ublížili,
úplně v klidu a v pohodě, zatímco vy se užíráte.
Můžete z toho onemocnět,
doslova fyzicky onemocnět.
Odpuštění je maximálně důležité.
-Podporujete ho? -Stoprocentně.
Nebyl to skvělý otec,
ale byl schopný živitel rodiny a měl neskutečnou pracovní morálku.
To mě rozhodně naučil.
Počkejte a nechte mě přemýšlet.
Jeho pracovní morálka je...
Pořád nechápu, jak může pracovat takovou rychlostí.
Nikdy jsem pro něj nepracovala, ale prý je přísný.
Jedeme.
Prý toho chce po hercích hodně.
Ale také vím tohle.
Tyler Perry po nikom nechce nic jiného,
než co vyžaduje sám od sebe.
Nedávej si tu čepici opačně.
Dělám si legraci, otoč ji.
Začal jsem jako asistent produkce.
Když jsem s ním dělal poprvé, ještě žádný film nenatočil.
Natáčecí proces osekal na minimum.
Chci to vidět všechno.
Dejte mi dva steadicamy.
Můžeme.
Hodně lidí to nepochopilo.
Když řeknu, ať do toho dáte energii...
Pardon, zadržte. Nic netočíme.
Chce se mnou mluvit Oprah.
To všechno natočíte za čtyři dny?
Točíme každý den jeden díl.
Cože?
Je to hodně netradiční.
Pro všechny.
Musel jsem být neustále připraven. Žádné prostoje.
Čtyři tisíce stránek ročně.
60, 80, 90 dílů seriálu, dva nebo tři celovečerní filmy.
Všechno to píše sám.
Lidi se ptají, jak můžeme točit tak rychle.
Když přijdu na plac, když vidím herce hrát,
mám už v hlavě všechny střihy.
Můžu točit,
nastavovat si kameru, jak chci.
Jakmile je hotové svícení, můžu točit.
Musíte důvěřovat tomu procesu
a mám skvělý tým, který mi pomáhá.
Dobrá práce. Máme to.
To, co tady děláme, nikdo nedělá.
To, co umí on, nikdo jiný nedokáže.
Když jsem poprvé viděl natáčení,
nechápal jsem to absurdní množství odpadu.
Miliony dolarů za špatná rozhodnutí.
Z toho odpadu bychom mohli nakrmit celý národ.
Jen tak stát, hrát si s prsty
a říkat: „Co kdybychom...“
Do pr..., jaký „Co kdybychom?“
To jste si měli rozmyslet, než jste sem přišli.
„Co kdyby“ je pryč.
Teď jsme na place, peníze tečou.
Tohle si ujasněte, než začnete utrácet peníze.
Takhle to vidím já.
Vždycky říkám, že Tyler dokáže za jeden den víc
než většina z nás za celý život.
Jednou jsem mu volal mimo pracovní dobu.
Šeptal do telefonu, mluvil hodně potichu.
Bavili jsme se o tom, co nás čeká a co bude dál.
Ptám se: „Tylere, kde jsi?“ A on: „Musím končit.“
Pak slyším hlas Madey, jak vchází na jeviště.
Vedl se mnou obchodní jednání ze zákulisí.
Kdo dokáže takhle multitaskovat?
Takhle to Tyler dělá.
Vždycky říkám lidem, že tenhle vlak pojede dál,
ať už do něj nastoupíte, nebo se jím necháte přejet.
Otázka je, jestli naskočíte,
nebo se necháte přejet či odstrčit.
Jeho odkaz bude vždycky někdo rozebírat.
Každý má nějaký názor, každý má vlastní mínění.
Některá kritika je dobrá, některá špatná.
Asi to nikdy nepřestane, ale jeho to nezastaví.
Jste spíš typ, co se mstí, nebo typ, co odpustí a zapomene?
Jsem typ, co odpustí a zapomene, ale nes...te mě.
Dost známých tváří může říct, že se proslavily,
protože jim Tyler Perry dal šanci.
A to není málo.
Schytával jsem to zleva zprava. „Měl by být takový, dělat tohle...“
„Je příšerný, je...“ Já jen šel za svým cílem.
Mediální gigant Tyler Perry je jedním z nejplodnějších hráčů v Hollywoodu.
Který filmař měl za poslední čtyři roky pět nejúspěšnějších filmů
za první víkend uvedení?
Tenhle rekord patří Tyleru Perrymu.
Tohle bude paráda!
Tato ikona zábavního průmyslu
stojí za desítkami filmů, divadelních her i televizních seriálů.
Magazín Forbes jej zařadil mezi tři nejvýdělečnější černošské hvězdy
se ziskem 125 milionů dolarů ročně.
Filmy Tylera Perryho vydělaly v posledních pěti letech
přes 400 milionů dolarů.
873 milionů celosvětově.
La película. Vánoce s Madeou.
Tyler dělal jeden hit za druhým.
Jednou se lidi už museli probrat.
Tyler Perry je naprostý unikát.
Proto i obchodní spolupráce s ním
probíhá úplně jinak.
Pořád se vracím k tomu rozhovoru
ze začátku pandemie.
Mediální magnát Tyler Perry se dostal na titulní strany,
když oznámil, že jeho studio začne opět fungovat.
Mám na projektech zhruba 360 zaměstnanců,
kteří živí rodiny a potřebují pracovat.
Nemohl jsem čekat na nějaký plán. Musel jsem něco udělat.
Tyler věří.
Možná je to jeho víra, možná jeho minulost,
ale je silný a věří si.
Přiměje lidi jednat.
Tyler Perry, oceňovaný herec, scenárista, producent, režisér a autor
je skutečný mediální magnát a jeho příběh zdaleka nekončí.
Postavil jsem si studio
v jedné z nejchudších černošských čtvrtí v Atlantě,
aby černošské děti viděly, co dokázal jeden černoch
a že ony můžou taky.
Kdysi tu bývala základna armády Konfederace.
To znamená, že tady byla konfederační vojska,
která spřádala plány, jak udržet 3,9 milionů černochů v otroctví.
Teď tenhle pozemek jeden černoch vlastní.
Mám vás rád. Díky.
Co to je? Na co se díváme?
Díváte se na Fort McPherson, budoucí Tyler Perry Studios.
Nové Tyler Perry Studios.
Nové Tyler Perry...
Definitivní Tyler Perry Studios.
Máte z toho radost?
Mám velkou radost.
Je to ohromné.
Cítím, že se tady budou dít magické věci, takže mám velkou radost.
Nemáte představu, jaké to je, získat majetek
od americké armády.
Už jen to, co musíte udělat, aby se prodej uskutečnil.
Armáda jenom řekne: „Udělejte to.“
Byl jsem starostou, když to tady bylo prázdné.
Představa, že Fort McPherson zůstane opuštěná...
Mohlo to dopadnout hodně špatně,
mohla to odskákat spousta lidí, co na tom dělali.
Díky tomu, co udělal ve Fort McPherson,
díky čtvrt miliardě investované do vojenské základny
teď město může profitovat.
Zvedl hodnotu všech nemovitostí v oblasti.
On zkrátka neustále dává.
Tahle stavba dává signál celému filmovému průmyslu,
jaké vztahy pěstuje na pracovišti
a že tahle základna je v těch pravých rukách.
BENEFIČNÍ AKCE PREZIDENTSKÉ KAMPANĚ
Vítejte na prvním natáčecím dni v Tyler Perry Studios.
Nedokážu ani popsat, co pro mě znamená,
že jsem klíče od té základny předal černochovi.
Byla to sobotní noc plná hvězd, kdy se celebrity nahrnuly do Atlanty
SLAVNOSTNÍ OTEVŘENÍ TYLER PERRY STUDIOS ŘÍJEN 2019
na slavnostní otevření Tyler Perry Studios.
Ateliéry o rozloze 133 hektarů leží na místě
bývalé vojenské základny Fort McPherson v jihozápadní Atlantě.
Tyler Perry, údajně nejúspěšnější afroamerický filmař všech dob.
-To je pro mě? -Jo.
Máme tě rádi a jsme na tebe pyšní. Zkus nebrečet.
Děkuju.
Ty jsou krásné. Vezmu si je večer.
Tu mašli vyhodím.
Mám jiné manžetové knoflíčky, ale ne tak výjimečné.
Tyhle jsou speciální. Budu je mít navždycky.
-Ty jsou pro tebe, táto. -Děkuju.
Můžeš si je nechat, i to přáníčko a obrázek.
Je tam napsáno: „Mám tě rád, táto.“
Děkuju, lásko.
Obejmeš mě?
To je paráda.
Vždycky jsem měl pocit, že pro barevné je Tyler Perry jako disneyovská postava.
Na Tylerovi je pozoruhodné,
že má mozek rozdělený na tvůrčí a obchodní.
To má jen málo lidí.
Hned jsem věděl, že je to ten pravý člověk,
který má spravovat Fort McPherson.
Můj muž, George Lucas, udělal to samé.
Založil si studio mimo hollywoodský systém
a díky tomu mám představu, čemu musel Tyler čelit.
George to udělal jako běloch, a i tak to měl dost těžké.
Tyler to udělal jako černoch.
Podívejte se do zrcadla
a buďte k sobě upřímní.
Dokud nepřišel Perry se svým studiem, museli jsme chodit k bělochům.
Ale on vytvořil místo, kde si můžeme dělat, co chceme,
a ukázal nám, že to jde.
Slavnostní otevření bylo úžasné.
Bylo to černošské setkání.
Colin Kaepernick, Cicely Tysonová, Jay-Z, Beyoncé.
Měli jsme pocit, že si to naše kultura zaslouží.
Dnešní večer byl velkolepý
nejen pro Tylera Perryho, ale pro všechny lidi v Atlantě.
-Jsme fanoušci! -Sledujeme hvězdy!
Tohle je neuvěřitelné.
A především proto, že je v Atlantě.
Tohle jsou lidská práva, tohle je hnutí, tohle je všechno.
Povstaň, Tylere Perry!
Jedno zdejší nahrávací studio nese vaše jméno.
Jaký je to pocit?
Nikdy mě nenapadlo, že černoch bude mít takové ateliéry.
Tyler má důvtip a odhodlání mnohem větší než většina z nás.
Přesně tak.
Dnešek je o inspiraci.
Kolik lidí díky mně začne snít ve velkém.
Jestli se to povede, udělal jsem, co jsem měl.
Děkuji vám.
Je to velkolepé. Ještě nikdo nedokázal to, co on.
Je to krásná černošská věc.
Nemá to význam jen pro černošskou kulturu,
ale i pro kulturu obecně.
Tyler Perry řekl: „Nebudu chtít vaše peníze.
„Nebudu chtít vaše ateliéry.“
Udělal to po svém.
-Dýchej. -Dobrý, jsem v pohodě.
Přežijeme nadcházející chvíle?
Můžeme?
Mockrát děkuju.
Znáte mě, rád se tajně plížím zadem.
Udělal jsem si soukromou prohlídku.
-Bůh vám žehnej. -Už se stalo, ne?
Úžasné.
Když nás lidi vidí pohromadě, má to sílu.
Ano.
Pojď sem.
Přidej se k legendární partě.
-Černá smetánka. -Přesně.
To je perfektní!
Já bych vám mohla vyprávět.
Jak se vede?
Ukaž se mi v tom kvádru.
Máme pěkný motýlky.
Sluší nám to.
Chceš jít se mnou?
Jak se máš?
Je Tyler vedle mě?
Mám něco úplně nového.
Jak se vede?
Už budeme začínat.
Přijela jsem ke studiu a stálo tam „Tyler Perry Studios.“
A já jsem se zarazila.
Pak mi došlo,
že vlastně znám prvního černošského majitele
filmového studia.
A nejen nějakého filmového studia,
ale filmového studia, které strčí do kapsy
všechna ostatní hollywoodská studia.
Řekl: „Pojmenuju po tobě nahrávací studio.“
Whoopi Goldberg Sound Stage.
Nechci být zlá, ale to se v L. A. nikdy nestane.
Tolik pro ně neznamenám.
Došlo mi, že kdybych zítra skonala,
filmový průmysl bude v dobrých rukách.
Děkuji všem osobnostem,
že propůjčily svoje jméno pro tento okamžik.
Letos je to čtyři sta let.
Letos slavíme jubileum.
Tenhle okamžik
pro mě znamená mnohem víc, než jsem si kdy dokázal představit.
NAHRÁVACÍ STUDIO JOHNA SINGLETONA
Všichni máme nějaký osud.
Všichni máme předky a lidi, co se za nás modlili,
lidi, kteří přestáli různé věci, abychom tu teď mohli být.
Zamyslete se.
Proč jste tady?
K čemu je tenhle okamžik?
Není to jen oslava.
Je to sen, že tady všichni můžeme stát,
všichni rovnoměrně zastoupení.
Tohle je Amerika.
NAHRÁVACÍ STUDIO SIDNEYHO POITIERA
Lidský osud je spojený s vaším snem.
Vám mladým chci vzkázat, že se to nestane hned.
Nebuďte naštvaní, když se to nestane ve dvaceti
a nestane se to ani v pětadvaceti,
ani jindy, jak jste čekali.
To neznamená, že k tomu nedojde.
Svět dnes Tylera zná, i když tehdy ho neznal.
Tylerovi je padesát let.
Dosáhnout slávy chvíli trvá.
To se vám nepovede přes noc.
Pokud ale přečkáte bouře, útoky,
zkoušky, větry, tíhu,
vzejde z toho něco dobrého.
Bůh otevře dveře, báječné dveře,
a někdo si vás konečně všimne, uvidí vás, uslyší vás
SLAVNOSTNÍ BRUNCH V KOSTELE
a otevře vám dveře.
BISKUP T. D. JAKES
Chci poděkovat Tylerovi, že si ty dveře nenechal pro sebe,
ale udělal z nich naši platformu.
Otevřel jsi dveře, aby lidé, kterým by se jinde nedostalo pozornosti,
jimi mohli projít, a to si zaslouží potlesk,
to si zaslouží uznání, to si zaslouží následovat.
To si zaslouží velebit Boha.
Držíte se nad hladinou díky tomu, že jiní lidé utonuli.
I když neuspějete, mělo by vás být slyšet, protože jste přežili.
Nejdřív musíte mít vůli přežít, až pak můžete být úspěšní.
To, co se vám v životě nepovedlo,
je základem toho, co se vám povedlo.
Rád bych...
Chci říct...
Já...
Mým jediným cílem je,
abychom spolu s Gelilou vychovali dobrého, báječného člověka,
který bude úžasný,
bude ctít Boha...
Teď mi došlo, že před 11 lety jsem tu taky seděl.
Byl jsem tu s matkou, která zemřela v roce 2009,
a teď jsem tu s ním a...
Koloběh života pokračuje.
Zapomněl jsem, co jsem chtěl říct.
Děkuju vám za všechno.
Bůh Tylera ochránil ve smyslu: „Buď v klidu.
„Já tě podržím a chráním tě.“
Provedl ho všemi úskalími
až tam, kde je dneska a kým je dneska.
Aby člověk vydržel tolik bolesti, utrpení a zmatku,
musí pro něj Bůh mít něco nachystanýho.
Nepodceňujte ho,
protože to není jen nějaký klikař,
prachatý negr, ze kterýho se stal černoch.
To, jak se chytil příležitosti,
aby oslovil určitou skupinu lidí
a udělal z toho mnohamiliardový podnik,
o to se všichni ostatní jen snaží.
Je to důležité ten příběh vyprávět,
protože lidi musí pochopit, jak tvrdě dře
a jak je těžké vytvořit příležitosti,
které svět teprve teď začíná chápat.
Nezapomínejte, že rozhodují diváci.
Ne kritici,
ne parta intelektuálů.
Diváci rozhodují, co je dobré a co špatné.
A ať mi někdo řekne,
kdo má za sebou tolik úspěchů jako tento muž.
Děkuji všem za vaši práci.
Dojali jste mě. Inspirovali jste mě.
Pevně doufám, že jste to taky chytli.
Ti, co se mnou pracovali před 20 lety, to znají.
Děje se to už dlouhou dobu,
pozoroval jsem, jak ti, co to chytli, pak sami udělali úžasné věci,
se mnou nebo beze mě.
Tak doufám, že jste to chytli, že si toho vážíte,
že si uvědomujete, jak je to křehké a pomíjivé.
Jako prach, který může uletět.
Snad jste to zahlédli.
Je to ryzí, je to výjimečné.
Je to samotný Bůh.
Jsou tady s námi lidé, kteří mají neskutečné nadání
a jsou skvělí v tom, co dělají.
Ale v jejich životech se dějí takové věci,
že kdyby dokázali spojit svou bolest se svým darem,
ten dar by se proměnil v něco jiného,
byl by to most, který převede nejen je,
ale i ostatní na druhou stranu.
Řada z nás zažívá různé věci.
On zažil věci, které ho mohly zničit.
Mohly ho zničit psychicky tak, že by skončil pod mostem
v kartonové krabici a zmizel by ze světa,
kvůli tomu, co musel prožít.
Ale to se nestalo.
Byl houževnatý.
Udělal pravý opak.
Bojoval s démony, s negativisty,
se zloději snů, s hatery, s těmi, co byli proti němu.
Lidi říkali: „Z tebe nic nebude.“
„Něco ze mě bude.“
A bylo.
Proč tolik pracuješ?
Proč tolik pracuju?
Protože chci, abys měl skvělou budoucnost
a abychom se měli v životě dobře.
Můžeme cestovat, bavit se a pomáhat ostatním.
Nepřipadá ti to jako dobrý nápad?
-Dobře. -Ty jsi můj hrdina.
Já jsem tvůj hrdina?
Ty jsi můj hrdina.
-Mám tě rád. -Já tebe taky.
Pořád dělám na něčem dalším.
Žiju teď, ale plánuju dopředu.
Soustředím se na další krok, přemýšlím o něm.
Ale žiju teď.
To neznamená, že nejsem spokojený.
Znamená to, že pořád cítím, že se ještě něco musí udělat.
Nebo já musím.
Už jsem řek všechno.
Kdybyste se ještě mohl podívat sem
a říct svoje jméno a kdo jste.
Proč?
Vy nevíte, že jsem Tyler Perry?
Vím, kdo jste, ale chci vědět, kdo si myslíte, že jste vy?
Myslíte si o sobě, že jste režisér?
Co vás definuje?
„Jsem Tyler Perry a jsem otec.“
Cokoliv vás napadne.
Já jsem Tyler Perry a jsem Maxinino děťátko.
MAXINE A TYLER 25. 12. 2007
NA VĚČNOU PAMÁTKU WILLIE MAXINE PERRYOVÉ
MAXININO DĚŤÁTKO příběh Tylera Perryho
Překlad titulků: Tereza Tesařová
Kreativní dohled Tomáš Lenikus