Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
У якого кінематографіста за останні чотири роки п'ять фільмів
посіли перше місце за зборами?
У Спілберга? Тарантіно?
Скорсезе?
Ні.
Цей рекорд належить Тайлеру Перрі.
Коли кажуть: «Я знаю наступного Тайлера Перрі», —
я відповідаю: «Він проводить у турі 280–300 днів, знайомлячись з глядачами?
Якщо ні, то наступного Тайлера Перрі ви не знаєте».
Не недооцінюйте його,
бо він не просто багатий негр, якому пощастило
стати чорним чоловіком.
Ми росли в Аптауні, 3-му районі Нового Орлеана,
поблизу комплексу «Магнолія».
Люди вдавалися до злочинності.
Крадіжки зі зломом, пограбування, наркотики, торгівля ними.
Тобі віриться, що сім років тому ти був безхатьком?
Так.
Він актор, сценарист, режисер, продюсер.
Скажу так: це гігант індустрії розваг.
«Студія Тайлера Перрі». У тебе найбільша студія в США.
- Так мені сказали, так. - У всій країні.
Дістаньте йому планету.
Ви й гадки не маєте, як це —
придбати актив у Армії Сполучених Штатів.
Двадцять художніх фільмів, понад 20 п'єс,
дев'ять ТБ-шоу, бестселер New York Times.
Неймовірно.
Він відомий фільмами переважно для чорних глядачів,
але все більше критиків у спільноті чорних
виступають проти його робіт.
Не можна очікувати, що всі будуть його хвалити,
бо він чорний і проклав собі шлях в Голлівуд.
Історії й сюжети, які він використовує як основу,
стереотипи — у мене з ними купа проблем.
Ось найважливіше.
Тайлеру Перрі завжди було начхати на те, що хтось казав про те, що він робить.
Він служив своїй аудиторії.
Думаю, першопрохідцям у будь-якій сфері доводиться нелегко.
Це формула — знову і знову, і він вбиває її вам у голову.
Не знаю, що він намагається пропрацювати у кіно.
Краще б робив це з психотерапевтом.
Це просто жахлива ідея.
Як кінематографічний солодовий напій для мас.
Коли ви представляєте культуру,
у вас виникає відповідальність, а з нею іноді майже тягар.
Чому ти стільки працюєш?
Чому я стільки працюю?
Мало хто зробив більше за Перрі для розширення сфери ТБ.
В останньому фільмі він перейшов межу.
Найбільш успішний кінематографіст-афроамериканець в історії.
І коли це досягне Голлівуду,
це стане проблемою.
Він, безперечно, був аутсайдером.
Не можна було заперечувати
талант
і могутність
Тайлера Перрі.
Ти багато чого досяг.
Що ти ще не зробив з того, що хотів?
Дитя Максін: Історія Тайлера Перрі
Агов, тобі вітання.
Ти — сестра мільярдера. Як тобі таке?
Бог всеблагий, мала. Обережно.
Гаразд, люба.
Гаразд, сонечко. Потім поговоримо. Бувай.
ЛАКІ ДЖОНСОН КУЗЕН (СИН ТІТКИ ДЖЕРРІ)
Моя кузина Мелва, сестра Тайлера.
У дитинстві ми називали його Джуніором.
«Як справи, Джуніоре? Джуніоре».
Та зараз його звуть Тайлером. Не Емміттом.
То було його ім'я при народженні — Еммітт Перрі-молодший.
Він закономірно змінив його
на «Тайлер Перрі», бо збіса багато років у нього були
відчужені стосунки з батьком.
Тож він не хотів, щоб його знали як Еммітта-молодшого.
От що я вам скажу…
Це лише мої думки. Я так відчуваю.
Травма надто велика, рана надто глибока.
Коли когось раниш, ця людина починає зцілюватися, а ти…
Ти розкриваєш рану.
Тож щоразу, коли його ранили, він розкривав рану.
Тепер та рана не загоюється.
І ніколи не загоїться.
Це був зірковий суботній вечір, адже в Атланту з'їжджалися зірки,
щоб відсвяткувати урочисте відкриття студії Тайлера Перрі.
Студія площею в 1,3 кв. км розташована на території
колишньої військової бази «Форт Макферсон» у південно-західній Атланті.
Він облаштував 12 павільйонів звукозапису,
названих на честь видатних чорних митців,
зокрема, Опри Вінфрі, Вілла Сміта, Геллі Беррі тощо.
ВІДКРИТТЯ СТУДІЇ ТАЙЛЕРА ПЕРРІ ЖОВТЕНЬ 2019 Р.
Як почуваєтеся, сер?
Почуваюся… схвильованим
і спокійним,
а ще готовим, вдячним, сповненим надій.
І так, готовим вирушати.
Я намагаюся заспокоїтися, бо ви знаєте, як я вчасно.
Намагаюся казати собі:
«Просто пливи за течією, Ті-Пі. Будь у моменті».
Той хлопець на вашій терасі
колись мріяв, що матиме все це?
Ви що, серйозно хочете, щоб я на це відповів?
Цього не буде, друже.
- Мені лише треба… - Не буде.
Краще подзвоніть Ґейл Кінг чи Опра Вінфрі.
Цього не буде.
Я цього не робитиму.
Гаразд.
Спробую на вихідних.
Я просто хочу пережити цей момент.
Не пролетіти над ним.
Це моя проблема.
З багатьма речами в житті. Я просто пролітаю над ними.
Це йде з дитинства.
Коли відчуваєш біль, жорстокість, намагаєшся пережити це.
Та я з'ясував, що в мене так з усім,
навіть під час радощів і щастя.
У мене надто підсилюються почуття.
Я просто хочу бути над цим.
Тож сьогодні, щодня, щоразу
я кажу собі: «Заспокойся.
Усе гаразд. Ти в безпеці.
Це просто емоція. Просто відчуття.
Усе добре. З тобою все гаразд.
Це любов. Це радість. Тож…»
Знаєте, кажуть, що найкраще вино отримують з найтвердішого ґрунту.
Якщо подумати про найкращі вина,
винограду доводиться пробиватися крізь каміння та гілки,
шукати обхідні шляхи, щоб вилізти через ґрунт.
МЕЛЛОДІ ГОБСОН
Думаю, це влучно характеризує дорослішання Тайлера.
У дитинстві він пережив жахливі події,
які сприяли становленню його особистості.
Врешті це призвело до створених ним героїв,
до притаманної йому уяви,
бо людина заглиблюється в свій розум.
Тож усе це для мене логічно:
те, що він перетворився на того, ким є.
Те, що він має той рівень наполегливості та невпинності, який є,
бо йому довелося багато через що пройти.
Він мав бути тим виноградом, щоб пробитися.
НОВИЙ ОРЛЕАН, ШТАТ ЛУЇЗІАНА
Що ж, життя в Новому Орлеані важке.
Важко вижити, це небезпечне місто.
Стрілянина, грабування, бандитизм.
Але було дуже небезпечно. Дуже.
Рівень злочинності був високим.
Колись ми були світовою столицею вбивств.
У Новому Орлеані знову зростає збройне насильство.
Збільшується рівень злочинності…
У місті більше вбивств…
Не знаю, що відчуває більшість білих у країні.
Можу лише уявити, судячи зі стану їхніх суспільних інститутів.
Він сказав, що помирати дуже легко.
А от жити — важко.
Нічого не зробив.
Поліцейські відкрили по ньому вогонь у крамниці.
Сказали: «Встань!», — я відмовив.
«Щоб ви мене застрелили?»
За статистикою, в Новому Орлеані легко не дожити до 21 року.
Якщо доживеш до 21-го дня народження, тобі пощастило.
Надзвичайно. Ти переміг статистику.
Рости в цьому місці — це гра на виживання сильніших.
Варто лише вийти з дому, як можна й не повернутися.
Переміщуся в кадрі. Бачите ту будову?
Тут було соціальне житло. Ми тут жили.
Через два будинки — тітка Максін, мій Тайлер Перрі, Юланда, Еммбре, Мелва.
Вони жили через два будинки, і ми туди зараз підемо.
Власне, це дім, у якому ріс Тайлер.
У задній частині будинку він збудував клуб,
куди ми ходили під будинком,
щоб сховатися від дядька Еммітта.
Через дорогу, де він жив,
і біль минулого повернувся до нього.
Тут я виріс.
Роками не був у цьому будинку.
Він привів нас сюди, показав комірку,
куди він тікав від покарань батька.
Це була моя схованка, моє безпечне місце.
Коли ставало нестерпно, йшли сюди?
Так. Я тут проводив цілі дні.
Іноді мені було сумно через Тайлера, бо йому несолодко довелося.
Набагато гірше, ніж нам.
Так не мало бути.
Не знаю, який у Бога був на нього план,
та, можливо, він удався, бо зараз він дуже успішний.
Хоча у нього в житті багато всього,
він дбає про багатьох людей і робить їх щасливими.
Та як він спить уночі з думками про своє дитинство?
Рости з таким татом, як у Тайлера, було важко.
З ним було не до жартів.
Багато не сміявся, особливо з перегинів.
Він був сильним, роботящим чоловіком,
але і справді розлюченим відлюдькуватим чоловіком.
Просто жорстким, знаєте?
Закінчив три класи, походив із провінції,
керувався важкою працею.
Він закінчував працювати о третій, приходив додому в 3.30.
Є магазинчик на розі, менш ніж за пів кварталу,
він брав там ящики пива.
Він пив щодня.
Щойно під'їжджала вантажівка, ми знали, що буде.
Він вискакував звідти з ящиком на 24 пляшки пива.
Він випивав їх усі, поки хтось не приходив,
і він дуркував.
А Джуніору… Тайлеру. Вибачте.
Тайлеру трохи занадто діставалося від його кулаків.
Якось, коли ми ще були дуже малі, він жорстоко висік Тайлера.
У нього вся спина була в крові.
Він вибіг із будинку. Він був малий.
Вибіг із будинку і побіг за ріг до нас.
Наша мама спитала: «Що? Хто це зробив?»
У нього на всій спині були величезні рани.
Ось такої довжини, такої товщини і такі набряклі.
Це мій племінник. Він малюк. Тоді він був хлопчиком.
ТІТКА ДЖЕРРІ СЕСТРА МАКСІН
Може, років сім-вісім. Він був малий.
Вона нас не балувала. Своїх племінниць, племінників, дітей.
Така собі мати-левиця.
Вона захищала нас із усіх сил.
Якщо наближався великий злий ведмідь, вона билася.
Тож у мені щось перемкнуло.
Я встала і схопила пістолет.
Ми пішли за ріг, мама потягнула всіх.
Ми були в самих трусиках.
У маленьких трусиках, і ми плакали.
Побачили, як він виходить на ґанок і п'є.
Я спитала, чому він відлупцював його по спині.
Він сказав не лізти не в свою справу.
Дарма він це сказав.
Вона підняла пістолет, та тато штовхнув руку.
Це було так страшно, бо постріл був… Я дивився на маму з думкою: «Господи».
Мама щойно хотіла застрелити дядька Еммітта.
Тоді він не дуркував з нею.
Він слухав її.
Навіть у п'яному стані він слухав її,
бо пам'ятав той клятий пістолет.
Я не пишаюся цією подією, але було так боляче.
Я просто не можу таке терпіти. Я теж карала своїх дітей,
та жоден із моїх хлопців не скаже, що їх колись так били.
Ні-ні.
Як можна, коли любиш своїх дітей?
Як можна таке зробити, дозволити собі таке?
Я цього не розумію. Та я і не маю розуміти.
Минулого вечора я говорила з продюсерами
про історію, яку я вперше почула,
що вас били так сильно, що одного разу ви втратили свідомість.
Я пам'ятаю, як тримався за огорожу з сітки,
і так міцно, що на руках виступила кров, коли він бив.
- А я тримався… - Ого.
Просто тримався з усіх сил.
Подумки я був таким розлюченим.
Я бачу, як тікаю від себе.
- Ого. - І я ніяк не міг повернути того малого…
Не міг змусити того хлопця повернутися.
Не міг змусити себе повернутися до себе.
Отже, все стало так погано, що, будучи маленьким, ви порізали собі зап'ястки.
Так.
Я був схильним до суїциду,
бо думав: «Який сенс жити?»
З цією величезною травмою в дитинстві
я міг створювати в уяві місця, які були для мене реальними.
Що б не ставалося зі мною, хай там що,
чи то на мене кричав батько,
чи мене кривдили, чи неналежно торкалися,
в уяві я опинявся в іншому місці.
Одним із місць, куди я тікав, був двір,
я бачив пташок, дерева, поля,
чув розмови людей,
бачив їхні будинки, авто,
найдрібнішу деталь розетки на стіні,
що було до неї підключено.
Пару від кави.
Усе це я бачив у своїй уяві.
Світ був таким живим, прекрасним і ясним.
Те місце, яке я вважав безпечним і спокійним, справді існувало,
і я туди дістався.
І не хотів іти.
Я не хотів повертатися назад до себе після травматичної події.
Загострені почуття спрямовували мене в ці моменти.
Його буквально катували малим, бо це було саме катування,
а він міг відділитися від цього у своїй уяві,
не збожеволівши.
Адже стільки дітей, до яких ставляться так жахливо, як до нього,
особливо якщо це батько,
отримують розлади особистості й повністю розділяються.
Не лише в сенсі уяви, а в сенсі своїх особистостей…
ОПРА ВІНФРІ СВІТОВИЙ МЕДІА-ЛІДЕР
…щоб упоратися з мукою, з болем,
з постійним незнанням, коли це настане
чи наскільки важко це буде, але ви знаєте, що буде важко.
Його здатність знаходити відгук
завдячує тому, що він пережив це, а не просто про це говорить.
Ось чому він може говорити до будь-кого, кого кривдили,
хто був обтяжений або втягнений у якусь боротьбу чи кризу,
як до дітей, так і до дорослих.
Він один із тих людей,
хто вміє перетворити свій біль на реальну силу.
І він би не став тим, ким став, не мав би багатство,
відомості, вміння розповідати історії
так, як саме він вміє,
зачіпаючи за живе афроамериканську спільноту,
якби він не пережив той біль.
Люди питають: «Як ви можете писати 20 сценаріїв за два тижні?»
Я потрапляю в те місце,
бачу той світ, чую ті голоси, і все це просто виливається з мене.
Тож те, що дехто вважає дивакуватим чи незрозумілим,
для мене є просто можливістю дістатися місця,
яке я створив у дитинстві і яке допомагало мені впоратися, зараз є тим самим,
що підтримує багато з того, що я роблю в бізнесі.
Знову ж таки, усе знаходить шлях, щоб разом працювати на благо.
Ведення щоденнику стало його катарсисом.
Він узяв цю ідею від Опри.
Він давно часто говорив про неї
ЕЛВІН РОСС ДРУГ ДИТИНСТВА
і про те, що колись вони зустрінуться:
«Колись я зустрінуся з Опрою.
Колись ми будемо друзями.
Колись у мене буде власне ТБ-шоу».
Його так надихнув епізод,
де вона говорила про щоденник і записування.
КЕЛІ ТОМАС МОРҐАН ВИДАВНИК ТАЙЛЕРА
Гадаю, у цьому він знайшов зцілення, катарсис,
звідси народилися перші історії, перша п'єса.
Тож я в захваті, що особа, яка його надихнула і була взірцем,
яка, ймовірно, здавалася… дуже недосяжною,
врешті стала однією з його найближчих довірених осіб.
Але він також завжди говорив про те, як вона веде бізнес.
Я бачив, як він відходить від великих мереж, бо вони
не хотіли робити це по-його.
У нього була певна формула.
Вона пов'язана з його вірою, з тим, що сказав йому Бог.
«Ось що я тобі заповідаю.
Будь непохитним і зосередженим».
І саме так він і робив.
Тайлере, ти блискучий провидець,
який втілює собою справжню сутність афроамериканської мрії.
Для мене надзвичайна честь
вручити премію BET Ultimate Icon Award 2019
моєму дорогому другу — містеру Тайлеру Перрі.
Я не міг не думати про маму.
Пам'ятаю, малим, десь у п'ять років,
вона брала мене у соціальне житло,
де іноді в п'ятницю ввечері грала в карти з жінками.
У тих жінок була максимум шкільна освіта, та вони були
розумними чорними жінками.
Сильними чорними жінками.
Вони розповідали чудові історії.
А я був п'ятирічним хлопцем, сидів на підлозі,
грався з машинками, слухав їхні розмови про чоловіків,
стосунки, прикрощі.
Коли одна сильно засмучувалася, інша жартувала,
і всі сміялися.
Я не знав, що це був майстерклас на все життя.
Я приходив додому, де батько бив матір,
робив і казав усе, що можна уявити.
Коли він виходив, я заходив, удаючи одну з тих жінок,
і вона починала сміятися.
У цьому була така сила, яку я не усвідомлював.
Мої перші десять фільмів підсвідомо були про неї:
я хотів, щоб вона знала, чого варта.
Я хочу, щоб чорні жінки це знали.
Ви особливі, сильні, надзвичайні.
Коли Тайлер, або «Джуніор», як я його звала, Еммітт Перрі-молодший, був у мене,
десять років він був моїм єдиним сином, тож, звісно, я його страшенно розпестила.
Я купала його три-чотири рази на день.
Вдягала його у його маленький комбінезон, суцільне вбрання.
Він мені здавався у ньому таким милим.
Він виріс і став дуже люблячою й милою дитиною.
МАКСІН ПЕРРІ МАТИ ТАЙЛЕРА
Він був дуже милим.
Знаєте, Еммітт-молодший…
Він був геть іншим.
У Тайлера є щось від них обох.
Материнське смирення, любов, ласка, спокійність.
Але батьківська суєтливість, працелюбність.
Просто він не такий козел, як його тато.
Це не неповага, я люблю дядька Еммітта.
Та він був козлом.
Справжнім козлом.
Він побачить документалку. Я з ним зустрінуся.
Тепер я дорослий. Але він був покидьком.
У молодшому віці ви знаєте, що є страшний сірий вовк.
Та подорослішавши, ви йому протистоїте.
Це й сталося з Тайлером.
Він подорослішав і дав зрозуміти: «Ти мене
не займатимеш. Не ображатимеш».
Я думаю про свою матір,
про цей властивий XXI століттю осуд її,
як вона могла залишатися з цим чоловіком.
Але коли їй було 13, померла її мати.
Вона вийшла за нього заміж у 17 років.
Вона нічого не знала про світ.
Нічого не знала про життя.
І єдиною її підтримкою, всім, що вона знала,
всім, чого її навчили, була думка, що якщо він сплачує рахунки, він добрий чоловік.
Тож вона лишалася у відомому їй житті.
Ми одружилися в 1963 році.
Переїхали в Новий Орлеан.
Ясно.
Я народила Йоланду, одразу потім Мелву.
Я особливо не думала. Просто вагітніла.
Молода і тупа. І…
Мою сестру вона народила у 18, іншу — в 19, мене в 24 роки — й ось.
Вона чорна жінка в Луїзіані з трьома дітьми.
Що їй робити?
Як їй заробляти, щоб нас забезпечувати?
Що їй робити?
І вона лишилася.
Я жодним чином її не засуджую
через біль і пекло, через яке вона сама пройшла,
аби вижити і зберегти мир.
Й окрім того, вона його кохала.
Не знаю як, не знаю чому, але я знав, що кохала.
Вона кохала його до самої смерті.
Гадаю, те, що вона трималася за все,
трималася за кожну емоцію, ніколи не показувала засмученість,
завжди посміхалася й раділа, завжди хотіла миру,
хотіла, щоб тато посміхався.
Вона казала мені привітатися з ним, коли я не хотів.
Він міг увійти, а я вийти.
Пам'ятаю, питав маму: «Він мій батько?»
Бо я просто не міг второпати, як цей чоловік міг дивитися на мене
і так старанно і пристрасно мене ненавидіти.
Це була така ненависть.
Просто фактор залякування…
Знову ж, злісна ненависть.
Прийдіть до Мене, усі струджені
Гадаю, сьогодні у нас є кілька свідків…
Як я впорався?
Слухайте,
якщо Бог не дав мені більше нічого,
Він дав мені мати, яка водила мене в церкву, молилася і вірила.
Я знаю, він є
Я став пастором підлітка Тайлера.
ЄПИСКОП ПОЛ МОРТОН ПАСТОР ТАЙЛЕРА
Бог наче з'єднав нас через його біль.
БАПТИСТСЬКА ЦЕРКВА СВ. СТЕФАНА
Відчуття спільноти, віри
провело мене через найважчі часи,
коли я виходив із підліткового віку,
намагався зрозуміти, хто я,
ким хочу бути в житті.
Усе це перепліталося в церкві.
ЦЕРКВА СВ. СТЕФАНА, НОВИЙ ОРЛЕАН
Якщо ви ростете християнином на Чорному Півдні,
ваше життя обертається навколо церкви.
Доступ до мистецтва, оскільки Рейган урізав на нього бюджет в 80-х,
забезпечували церковні п'єси.
Саме театр спільноти зберіг мистецтво для дітей
КІЛЛЕР МАЙК
яким, можливо, воно не було доступне в школах.
Ми з Тайлером росли в Новому Орлеані і ходили в одну церкву —
Велику баптистську церкву св. Стефана.
Баптистську церкву Повного Євангелія в Новому Орлеані.
У церкві св. Стефана в той час проводилися заходи,
це було наче місце збору християн.
Люди з усіх прошарків суспільства відвідували цю церкву.
Вона багато в чому слугувала міською церквою.
Я був музикантом, клавішником на п'ятій струні,
як я любив казати.
А Тайлер співав у хорі.
Відвідувати Велику церкву св. Стефана було серйозною справою.
Ще серйозніше було співати у хорі.
Зі сторони матері мій дідусь був священником,
прадідусь і його батько були священниками,
з її боку священників можна простежити до часів рабства.
Тож сама церква, віра, Бог у моїй крові.
Це в моєму ДНК.
Він завжди був…
Він завжди був лідером.
Я знаю, багатьом це може бути невідомо,
але підлітком Тайлер
хотів стати священнослужителем.
Я ходив у семінарію, вчився, дізнавався більше про Біблію.
Настав час для першої проповіді.
У нашому служінні ви повинні виступити з тим, що ми називаємо пробною проповіддю.
Ви маєте бути скромним. Ви маєте…
Це просто урочиста ситуація, коли ви стоїте, ніби кажучи:
«Я поділився з вами словами, які ви маєте промовляти. І я хочу,
щоб ви їх промовляли».
Там були моя тітка Тельма, моя мати.
Усі так пишалися тим, що я проголошую першу проповідь.
«І зробив Ной усе, як звелів був Господь».
Я сиджу, чекаючи на його випробовування.
Він підвівся, віддав шану мені, церкві
і каже: «Слухайте, ви всі. Ви просто…»
Люди просто попадали від сміху.
Я сказав: «Агов, так не робиться.
Це серйозний момент.
Ти проходиш випробування».
Містере Ною, ви наче говорили, що піде дощ.
Коли все скінчилося, він став позаду мене і сказав перед усіма:
«Знаєш, якщо Бог тебе кличе, він зробить тебе придатним…
Та іноді ти просто непридатний».
Я зупинив його на самому початку.
Я сказав: «Ні-ні. Твоє покликання в іншому».
Перед моєю тіткою, перед усіма.
Я був розчавлений.
Тож, намагаючись зрозуміти,
що мені робити з цим,
із цим «покликанням»,
я почув голос, який говорить:
«Я відведу тебе деінде, говорити до багатьох людей».
У той час я не знав, що це і як я туди дістануся,
і це найбільше засмучувало мене
на початку життя і кар'єри.
У мене був батько, який називав мене тупим покидьком,
казав, що з мене нічого не вийде, я шмат…,
бовдур — щодня.
Я не думав, що люди взагалі захочуть бачити, як я щось роблю,
бачити чи поважати мене як актора.
Крім того, коли геть усе контролюють білі,
це навіть не було можливістю чи варіантом.
Я добре пам'ятаю, як був у хорі,
брав участь у виставі про тварин в ковчезі й Ноя.
Пам'ятаю це. Пам'ятаю, як стояв там.
Це була моя зоряна мить,
бо я мав сказати два рядки перед церквою.
- Ми хочемо дощ. - Чекай-чекай, сестро.
Я хочу знати, нащо ви будуєте це одоробло?
Бог поставить туди капці чи що?
Оскільки ви берете усякої тварі по парі,
маю освіжувачі повітря — знадобляться.
Він умів знаходити спільну мову з людьми.
- Ми хочемо дощ. - Ми хочемо дощ.
Ми хочемо дощ.
Нехай піде дощ.
Гадаю, це його мотивувало.
- Нехай піде дощ - Дощ
Нехай дощ ллється на мене
Дощ, дощ, дощ
Дощ ллється на мене
Дощ, дощ, дощ
РЕЖИСЕР/СЦЕНАРИСТ/ПРОДЮСЕР
Кажу вам.
У Новому Орлеані Тайлер не знайшов значної підтримки.
Йому довелося поїхати.
Не зрозумійте мене неправильно.
Він любить це місто. Це так.
Але не це місто створило Тайлера Перрі.
Розумієте?
Це зробила Атланта.
У 90-х відбувалася велика міграція.
Усі чорні переїжджали в Атланту.
У 20 з гаком я поклав усе, що мав,
тобто нічого, у свій «хюндай» і вирушив в Атланту.
АТЛАНТА ЧОРНА МЕККА ПІВДНЯ
Переїзд в Атланту показав гарний приклад для розуміння того, ким я можу стати.
НОВИЙ ЧОРНИЙ СЕРЕДНІЙ КЛАС
Я бачив успішних чорних,
чого у нас не було в Новому Орлеані.
Там були наркотики, банди, ґвалтування, вбивства — жахливі звірства,
а я вирвався з цього і приїхав в Атланту,
де замість наркодилерів
я побачив чорних лікарів та юристів,
місцевих жителів, у яких було всього вдосталь
і які відчували, що на це заслуговують.
Я думав: «Овва, це земля обітована».
Серце цього міста б'ється заради добробуту чорних.
Для мене це було відкриттям.
Те, що я теж на це заслуговую,
бо я такий само вправний, як інші.
Тож я приїхав сюди на подію, яку чорні діти звуть Фрікніком,
тобто весняні канікули,
та побачивши, як добре живуть люди, зрозумів, що Атланта буде моїм домом.
Я скрізь бачив надію —
от що це місто, цей штат для мене втілювали.
Я працював де тільки міг і накопичив достатньо,
щоб поставити першу п'єсу в театрі 14th Street Playhouse.
Через кілька років я переїхав у Атланту,
він підійшов до мене у неділю після церкви:
«Пам'ятаєте мене? Новий Орлеан».
Кажу: «Власне, так».
Він сказав: «Я ставлю п'єсу I Know I've Been Changed».
Я спитав: «Хіба це не та безуспішна п'єса?»
Він каже: «Ми знову взялися, і я втратив музичного керівника».
Я орендував театр 14th Street Playhouse,
щоб поставити п'єсу, думав, люди прийдуть.
Ми репетирували виступ.
Це театр на 200 місць.
Я щодня перевіряв продажі квитків:
«О, сьогодні продано один».
Гаразд, ще два тижні.
«О, продано чотири квитки».
«Гаразд».
Не знаю, що в біса я собі думав:
що люди прийдуть дивитися п'єсу
на вихідних на День незалежності?
Сьогодні хлопець, який написав цю п'єсу,
і чудові актори
вийдуть на сцену, щоб дати нам певне розуміння
випробувань та страждань, через які ми проходимо у житті.
Дехто пережив багато перипетій…
ФІНАЛЬНИЙ АКТ I KNOW I'VE BEEN CHANGED
Ця п'єса про дорослих, які пережили
насильство в дитинстві і його тривалі наслідки в їхньому житті.
Це дуже особиста історія, і вона добре відгукується.
КІТ КОРСОН ПРОФЕСОР КІНЕМАТОГРАФІЇ
Якщо поглянути
на статистику кількості жертв сексуального насильства, зокрема
в дитинстві, — про це небагато говорять,
але з цим мають справу багато людей.
Завершивши п'єсу надихаючим повідомленням,
цю травму можна перетворити на щось позитивне,
тож Перрі заклав у цю п'єсу дуже мотивуючу задумку.
Я це пам'ятаю.
І я думаю, це продовжується в його роботі.
У залі сиділо десь 30 чоловік,
а я очікував побачити 1 200 за вихідні.
Це був важкий момент і неприємний урок.
Із тих 30 чоловік знайшовся той,
хто казав: «Як на мене, добре. Я інвестую».
Я спитав: «Справді?»
«Я займуся освітленням. Заощаджу гроші.
Гаразд.
Я можу продавати солодощі в антракті, бо і це я можу.
Потім повернуся на сцену, щоб одягти костюм, продати
солодощі, налаштувати світло.
А ще можу водити вантажівку». Усе, аби заощадити.
Ми були на такій мілині, що ділилися бургерами.
Він брав половину, а я іншу.
Ми брали трохи картоплі фрі
і просто теревенили про його великі мрії.
Ми тут бургер ділимо, а він каже, що колись буде багатим.
Він казав: «Знаєш, це все пізнавальний досвід.
Це не невдача».
Він вірив у себе.
Він вірив у свій проєкт, хотів, щоб його почули,
тож не відступав.
У перервах між шоу я знаходив роботу.
Тож я йшов до керівника і казав:
«Мені треба відпроситися, щоб поставити п'єсу».
Моя мати орендувала для мене фургон, щоб я возив акторів.
Це було найгірше шоу за мою кар'єру.
Мені досі сняться кошмари.
Я завантажив усе в фургон, поїхав у Спартанбург.
На тих вихідних очікувався величезний ураган.
Я все одно поставив шоу.
Ніхто не прийшов. Я повертався.
Стояла така злива, що я летів.
Той великий фургон із всім, що в ньому лежало,
я тисну педаль на повну, бо дуже злився на Бога.
Я думав: «Це Ти мені це наказав.
Я знаю, що чув голос.
Що відбувається?
Щоразу, як я ставлю ці п'єси, Ти мене покидаєш».
Це ставалося ще, і ще, і я питав себе: «Що я роблю?»
І я просто летів.
Байдуже, чи я помру.
Завжди перед початком чогось ви переживаєте бурю.
Ця буря означає, що ви переросли ті обставини, в яких знаходитеся.
Але слова мати, що з п'єси нічого не вийде,
розчавили мене, бо вона була єдина, хто мене підтримував.
Удома я сказав їй, що не заробив ті 300 доларів, щоб оплатити фургон.
Ось і все.
«Ти… Як це ти не заробив ці…»
Вона вийшла з себе.
«Кидай це. У тебе ніколи не вийде».
Я це ніколи не забуду. Я сидів у сльозах.
Вона була переді мною на дивані, бо палила.
Вона казала: «Як у біса я сплачу ці 300 доларів з кредитної картки,
бо ти бігаєш і робиш ці…»
І вона сидить і палить.
А я сиджу на дивані, де вона це робить,
і по обличчю в мене течуть сльози.
А вона палить, і в якийсь момент, лаючись,
вона усвідомлює, що я мовчу.
Вона обертається і бачить мої сльози.
Тоді і вона просльозилася.
Вона сказала: «Любий, вибач. Я просто хочу, щоб ти отримав роботу».
Удома я побачив повідомлення про виселення
і врешті опинився на вулиці.
Після семи років виступів із шоу, коли воно
так і не вистрелило, я отримав іншу роботу.
Зазнавши поразки, я сказав: «Годі. Я це кидаю».
І тут мені подзвонили промоутери з пропозицією
поставити шоу в House of Blues, вони запросили мене зробити це ще раз.
Я подумав: «Ні, з мене досить. Не буду».
Я почав думати, чути той голос, молитися,
що я маю це зробити.
Цього разу я був на вулиці, бездомним.
Я не хотів цього ще раз.
Я знаю, що можу спиратися на ці гроші,
але той голос був таким чітким.
Тож я пішов і сказав, що йду з роботи.
Ми поставимо шоу.
Я думав, що історія повториться знову.
Я просто хотів поставити шоу.
Я сидів у гримерці ввечері перед шоу
і сказав: «Боже, з мене досить».
Мені було 28 років, я сказав: «Я не можу далі так жити.
Я знаю, Ти сказав мені це зробити. Ти мене сюди приводиш.
Але я не чую Тебе, коли потрапляю в ці ситуації,
коли нема чим сплачувати оренду, рахунки,
коли я прошу в рідних
і друзів 20, 30 доларів на їжу».
Та коли Бог вам щось говорить
і ви знаєте, що це є у вашому дусі, ви робите те, що вам наказує Бог.
Тож я сказав: «Боже, я цього більше не робитиму», —
і почув тихий голос, який промовив: «Я Бог.
Це Я казатиму тобі, коли все закінчено, а не ти».
Я підвівся і виглянув із вікна, а там уздовж рогу була черга.
Люди стояли на холоді, намагаючись потрапити в House of Blues.
Шоу починається. Я виходжу на сцену, зала забита до стелі.
Вистрелив кожен жарт, кожен рядок.
Їм подобається. Вони качаються на стільцях від сміху.
У кінці шоу я виходжу, щоб вклонитися. Стоячі овації.
Зі стропил буквально сипався пил
через галас у залі.
Тоді моє життя звернуло в інший бік і змінилося.
Мені зателефонував державний промоутер
і запросив у Фокс-театр наступного тижня.
Театр на 4 500 місць. Ми провели три чи чотири шоу, був повний розпродаж.
Це був початок того, до чого я не був готовий,
бо в моєму житті було стільки негативу.
Усі ці люди, які казали мені, чого я не досягну.
Ніхто не казав, що я досягну.
А тепер зненацька я вперше досяг успіху.
ГОСПЕЛ-МЮЗИКЛ I KNOW I'VE BEEN CHANGED ТАЙЛЕРА ПЕРРІ
Шоу було гучніше і краще, ніж будь-коли.
Нова сцена, освітлення, звук.
Було надзвичайно.
Власне, я йду з шоу заради нового —
це «Усі мої помилки».
А в цьому ви граєте?
Так.
Я граю 68-річну жінку на ім'я Медея.
Шістдесятивосьмирічну жінку?
«УСІ МОЇ ПОМИЛКИ» «БОЖЕ, ВСІ ЧОЛОВІКИ КОЗЛИ?»
Я хотів, щоб персонаж Медеї був незначним
і промайнув швидко, пробув на сцені п'ять хвилин, викликав сміх і зник.
Я тобі нічого не винна!
Він почав з татка Джо в «Усіх моїх помилках».
А потім грав Медею.
Наша перша зупинка була в Чикаго.
У п'єсі мала бути Медея й інша акторка.
Усі квитки в Чикаго були продані через неї,
а вона не прийшла.
Тож усі ці люди прийшли й виглядали її, а її не було.
Це було справді лячно.
Довелося піти на сцену і говорити за неї і за Медею.
Глядачі дивилися, типу: «Ви що, жартуєте?»
Хтось, скажіть мені, що відбувається.
Я поглянув на нього: «Відчуття, наче щойно програли Суперкубок».
Я ціную твою терплячість,
бо знаю, яка це була боротьба.
Я знаю, це було складно.
Для нас це було складно.
Після такого успіху трапилася чергова поразка.
Коли ти входиш у свій сезон, байдуже, що відбувається навколо тебе.
Неважливо, що там чи хто.
Ніхто тебе не зупинить. Ніхто не втримає тебе від отримання…
Ти своє сплатив.
Це зробила не людина, тож людина це й не забере,
і я щоранку прокидаюся, дякуючи Богу.
Він зателефонував рано вранці,
сказав: «Уставай».
Кажу: «Гаразд».
«Ми це виправимо».
Він працював над сценарієм,
ми зустрілися порепетирувати, попрацювали над музикою.
І у вечір середи…
Шоу відкрилося у вівторок.
У вечір середи він виступив у ролі Медеї, і люди сміялися.
Алло?
Агов, дівчино, як ся маєш?
Наступного дня знову вийшло. А потім сміялися більше.
Як я сьогодні виглядаю?
- Ви теж гарно виглядаєте, міс Мабел. - Дуже дякую!
До кінця вихідних
зала була повна, усі зійшлися.
Він повністю переробив п'єсу.
Медея стала зіркою.
Я в захваті.
Нам подобається Медея.
Безспірний фаворит — Медея. Безспірний.
Мені дуже сподобалося.
Я в захваті. Безперечно.
Прийдемо ще 10 млрд разів.
Медея — це надзвичайна героїня, яка розкаже вам усе про вас.
ВУПІ ҐОЛДБЕРҐ АКТОРКА
Розкаже все про вас, напоїть, облає.
І підіткне ковдру.
Це південний термін. Скорочене «матуся».
Важливо сказати, що афроамериканська спільнота,
особливо на Півдні, матріархальна.
У наших сім'ях головують великі матусі.
Ти можеш бути ким захочеш у цьому світі.
Партію чорних пантер не створиш без жіночого контингенту.
Якщо ви чорний із Півдня, ви знаєте Медею.
Безперечно.
Це може бути ваша тітка, мама, бабуся чи сестра.
Ви знаєте когось, хто трішки знається на біблійних принципах.
Може, й не читав Біблію,
але скаже: «Ісус казав: "Будь добрим до кузини"».
Ти кажеш: «Ісус ніколи…» Що я сказала?
Хіба я не сказала тобі не хапати…
Як на мене, це блискуче.
Ви знаєте кузена, який страждає від залежності,
кузин, яким довелося жити з тіткою.
Ви знаєте кузенів, які лише закінчили школу
і стали незалежними дорослими,
бо та тітка радо прийняла їх до себе.
Приходь удень.
- Не приходь бозна-коли вночі. - Медеє, прошу!
Ну заходь.
Хто там у дверей?
- Я втомився від цих людей… - Замовкни, Джо. Розберуся.
Шоу почало набирати обертів,
а я подорожував із міста в місто,
бачив 99,99% чорних
у набитих залах.
Скоро він давав 300 шоу на рік для 30 000 глядачів на тиждень.
Його п'єси гастролювали з аншлагами
концертними майданчиками Півдня — Chitlin' Circuit.
У театру госпелу є багата традиція,
як і в Chitlin' Circuit,
це як історія чорного театру і виступів.
Ті театри були такі чудові.
Жозефіна Бейкер, Біллі Голідей, Елла Фітцджеральд
і всі ті люди, які не могли виступати в білих закладах,
тож вони йшли собі до таких маленьких генделиків
з курячими пальчиками й тельбухами.
Вони подорожували країною і ставали такими популярними серед своїх,
що могли заробляти собі на життя і добре жити.
Тож уявіть Chitlin' Circuit.
Для мене дух цього місця дуже реальний, справжній,
він є генієм, бо створив це.
Він стоїть на всіх тих плечах.
Він — гігант на плечах гігантів.
Можете зробити так ще раз? Так, отак.
Так, лише ще раз!
З 1998 по 2004 рік я був у роз'їздах,
виступав 300 з гаком разів на рік
по всій країні — від краю до краю — і перед ЗМІ.
Я вийшов у кінці шоу і сказав:
«Підписуйтеся на розсилку. От мій сайт».
І люди питали: «Твій що? Що за www?»
На моєму вебсайті з'явилося кілька мільйонів підписників,
тож я міг зробити розсилку й організувати аншлаг у театрах
і на аренах по всій країні ще до реклами.
Що Перрі почав і продовжив робити, то це
забезпечив фінансову підтримку власних проєктів
і брав на себе ризик, якби щось пішло не так.
Це було прекрасно — зрозуміти,
що ми мали можливість підтримувати і підбадьорювати одне одного,
бо коли я прийшов у театр,
ніхто не говорив про речі,
які дійсно дошкуляли нам як спільноті,
як-то розбещення, зґвалтування, наркозалежність, — у такій мірі.
Тож я хотів зобразити це так, щоб змусити вас сміятися,
сміятися настільки, що вам стане приємно.
Наприкінці шоу я залишу десь 20 хвилин
поговорити про те, що нам заважає
і як допомагати одне одному.
Що мені тепер робити?
Встати і жити далі.
Нормально хвилинку посидіти, похнюпившись,
поплакати, зробити що завгодно, але не баритися.
Вставай і живи далі.
Найбільша відмінність між п'єсою Перрі
і традиційним театром чи бродвейською п'єсою в тому,
що вони апелюють до різних аудиторій.
Я пам'ятаю, як водив маму на бродвейські постановки,
я завжди робив це з радістю.
МАРК Е. СВІНТОН СТУДІЯ Т. ПЕРРІ
Якось вона сказала мені: «Мені подобається Бродвей,
але я дуже люблю дивитися п'єси Тайлера Перрі».
Пам'ятаю, я запитав: «Чому?»
Вона відповіла: «Там я почуваюся в безпеці».
Тайлере Перрі, ми тебе любимо.
- Їм це подобається. Так-так… - Ми любимо Медею.
Дехто сприймає Медею як продовження
традиції вдягання костюму товстуна і дрег-шоу,
що ніби позбавляє мужності чорношкірих артистів.
Це чудесно.
Не дочекаюся, коли Шерман подарує мені онуків.
Ви бачите це в Едді Мерфі, Мартіна Лоуренса.
Але в цьому значно більше тонкощів й складнощів.
Це не висміювання.
Це перевтілення з повагою.
Медея?
Якщо Тайлер Перрі — це «Тайлер Перрі, продюсер, режисер»,
Тайлер Перрі не в дрег-костюмі є центром бренду,
Д-Р ТРЕААНДРЕА М. РУССВОРМ
то Медея наступна за ним, так?
Цей персонаж є визначальним у його роботі
і у взаємодії громадськості з його роботою.
На рівні прихильників
враховуючи, що Медея, ймовірно, є ключовою частиною того,
до чого тягнуться чи потягнулися люди,
що вони оцінили в Тайлері Перрі, як і критики.
Медея має бути центром цього.
Отже, Медея важлива.
Медея — значна частина бренду Тайлера Перрі.
І з Нового Орлеана — містер Тайлер Перрі.
А Тайлер Перрі — центр свого світу.
Він — сонце, місяць,
уся планета, сам Бог.
Отець, Син і Святий Дух.
Ось хто він в його роботі.
Д-Р САМАНТА Н. ШЕППАРД КОРНЕЛЛ
Отже, все вертиться навколо нього.
Коли я кажу, що все навколо нього,
я хочу дещо змінити те, як ми це розуміємо.
Так, репрезентаційна політика — жіноча проблематика.
Та якщо ми принаймні трішки знімемо маскування,
якщо йдеться про Тайлера Перрі, то насправді це про патріархат.
Ідеться про чорний патріархат.
Про токсичний чорний патріархат.
Про маскулінність.
Ідеться про те, що чорні чоловіки не розуміли
і продовжують не розуміти досвід чорних жінок,
навіть коли придивляються.
Ми повинні бути обережними.
Ви настільки близькі до досвіду чорних жінок,
настільки близькі до травм, і все одно вам це незрозуміло.
Ви досі не розумієте.
Це чоловік, який грає персонажа,
але він настільки добре розуміє цю жінку і подібних їй жінок.
І як чоловік він затверджує багато жіночих почуттів.
Чорна жінка — це важливий культурний голос нашої спільноти,
бо це найщиріше уособлення лідерства в нашій спільноті.
Візьмемо чорного чоловіка у вбранні чорної жінки
і наділимо його здібністю
стати найкращим рятівником,
щоб надати більше сил віктимізованому тілу чорної жінки.
Усі ці речі — абстракції.
Жодна з них не стосується людяності.
КАРЛ ГЕНКОК РАКС МИТЕЦЬ
Жодна з цих речей не про погляд одне на одного.
Це не «Щоденник божевільної чорної жінки»
чи сердитої чорної жінки,
це щоденник маріонетки.
Я можу говорити лише з позиції того, ким я є.
Я щось на кшталт поета, а якщо так,
то я відповідальний за свою точку зору
перед людьми, які мене народили, і тими, хто прийде після мене.
…зрозуміти, чому моя бабуся, мама,
тітки люблять ці речі,
моя сім'я на Півдні — чому вони це люблять.
Я не можу дивитися це без відчуття незручності…
В останньому фільмі він перейшов межу.
Я бачу тут якісь мізогіністичні тенденції,
не знаю, що він намагається пропрацювати у кіно.
Краще б робив це з психотерапевтом.
ВЛАСНИКИ КВИТКІВ ВХІД
Я помітив, що в моєму житті діячі шоу-бізнесу, митці
мають історію болю,
жорстокого поводження і тому подібного.
Джеймі Фоксу довелося повісити сукню,
але Тайлер Перрі став мільярдером і досі любить її вдягати.
Як ще тут немає активістів Black Lives Matter,
які протестували б проти того, що черговий чорний
вдягається як жінка, щоб заробити грошенят?
СМЕШВІЛЬ - ПРОЩАЛЬНА ВЕЧІРКА МЕДЕЇ
ТРАНСИ, ЯК ТАЙЛЕР ПЕРРІ, ЗГОРЯТЬ У ПЕКЛІ
Вийдіть у світ і зверніться до поганих людей.
Він сказав проповідувати Євангеліє.
Проповідуйте Євангеліє, ненавидьте гріх і покайтеся.
Господи Ісусе…
Ти наче зрозумів ритм власного барабану,
танцюєш під нього, і в тебе виходить.
Здається, тобі все одно.
- Все одно. - І як ти це робиш?
КЕНІЯ БАРРІС
Це слова Ніни Сімон, я їх пам'ятав.
Вона сказала: «Ви використаєте все,
що є, щоб дати всім, що вони хочуть».
Моя мати передала мені цінність того, ким я є, моєї чорношкірості.
Вона казала: «Ніколи не дозволяй казати тобі,
хто ти. Ти знаєш, хто ти й звідки».
Я бачив її історію, її боротьбу
і розповідаю історії, звідки я є.
Ось чому вони успішні,
бо в цих історіях люди впізнають себе.
Що б не казали критики: «Я не розумію…
Я не розумію, що це».
Мені…, бо я говорю до нас.
Ось чому мільйони дивляться мої шоу щотижня.
Чому люди приходять і виводять фільми на перше місце.
Я говорю до нас, встановлюю контакт.
Розумієш, про що я?
ВІТАЄМО В СТУДІЇ Т. ПЕРРІ
Дякую, Тайлере Перрі.
Ласкаво прошу, Кеніє Баррісе. Ми тепер офіційно?
Я подумав, що це особливий момент.
Так.
Отже, в 2003 році в моєму кабінеті лежала купа плівок
і записка: «Я б хотів представити вам роботи Тайлера Перрі.
Він зацікавлений у зйомках фільму».
МАЙКЛ ПАСЕРНЕК
Тож я подумав…
Я викликав відділ домашнього кінотеатру
і запитав: «Колись чули про Тайлера Перрі?»
Він наче багацько заробив на відео».
Мені відповіли, що не чули.
Я сказав: «Можете дізнатися,
чи хтось в індустрії його знає?
Як так, що хтось отримує такий прибуток, а ми про нього не чули?»
Отримав дзвінок. Ніхто про нього не чув.
Ти часом я періодично зустрічався з комітетом з різноманіття,
обговорюючи, які фільми їх цікавили
і хто був для них цікавим.
Я почав зустріч словами: «Хто з вас чув про Тайлера Перрі?»
Кожна чорна людина в залі підняла руку.
З білих — ніхто.
Щось тут відбувається.
Ви згадали Lionsgate.
Чи був там хтось відкритий і неупереджений до вас?
Так, Майк Пасернек.
Чоловік, який сказав: «Треба зробити це з вами».
Я сказав : «Зустрінемося з Тайлером».
ЧАРЛЬЗ Д. КІНГ
Я був у Лос-Анджелесі. Зняв перший фільм.
Щойно завершив роботу, дуже радий.
Чекаю, коли ви побачите.
Це «Щоденник божевільної чорної жінки».
Це буде прекрасно…
Коли «Щоденник божевільної чорної жінки» вийшов у 2005 р.,
критики й гадки не мали, хто він.
- Хто ви? - Це ви хто?
Це був пересічний фільм, який показували в кіно
і який не дуже рекламували по телебаченню,
тож його копія для перегляду не лежала в них на столі.
Вони не знали, про що цей фільм,
тож подумали: «Ясно, мабуть, це щось тимчасове.
Заробить пару сотень доларів за кожний показ і зникне».
Та коли вони побачили збори…
Вони зрозуміли, що фільм є дечим більшим і він повинен мати більшу аудиторію.
Коли Тайлер прийшов у Lionsgate,
ніхто не знав, що на їхньому дворі приземлився космічний корабель.
Але дізналися, коли він лишив…
ТІМ ПАЛЕН LIONSGATE
Лишив великі враження.
Диво, але «Щоденник божевільної чорної жінки»
був фільмом номер один в Америці 25 березня 2005 року,
а 25 березня 2022 року
«Медея: Повернення додому» став першим фільмом на стрімінгах у США.
Агов! Цей… віджигає.
Тож 17 років по тому це й досі фільм номер один,
люди досі радо біжать на перегляд на вихідних.
Брауне, ти намагаєшся закрити багажник, поки вони це роблять.
Усе справді зав'язано на його стосунках зі своєю аудиторією.
Чекай, Медеє!
Роджер Еберт написав нищівну рецензію на його перший фільм.
А після виходу фільму
він отримав більше листів і повідомлень, ніж будь-коли,
які запевняли його, наскільки він помилявся.
Люди висловилися.
Тож він сказав: «Напишу ще одну рецензію».
Але те, про що ми говорили,
що в Тайлері дивовижно, що він порушив усі правила.
Перша розмова в студії, де студійний бос сказав йому:
«Чорні не ходять у кіно».
Щодо Тайлера вони помилилися геть в усьому.
Думаю, такий монстр як Голлівуд має захистити себе,
а одним із способів захисту є критика.
Проблема в тому, що Тайлер здобував успіх.
Його дебют із касовим хітом став шоком для критиків,
але не для творця і зірки фільму,
який заявляє, що Голлівуд ігнорує глядачів,
які йдуть на його фільм.
Це була довга подорож…
- Це швидко дійшло до вас? - Так.
Перрі зняв фільм десь за 5 млн доларів.
Касові збори виявилися в десять разів більшими.
Перрі досяг цього, відмовившись грати за правилами Голлівуду.
Він вимагав творчого контролю за своїми проєктами.
Тієї п'ятниці в день прем'єри фільм був номер один у кінотеатрах.
Мені довелося розвернутися.
У березні 2004 року Тайлер дав мені сценарій «Щоденника».
До літа зйомки вже почалися.
У лютому фільм уже йшов у кіно і був хітом номер один.
Про нього говорило все місто,
коли фільм став найкращим з касових зборів.
Це було неочікувано.
КЕЛІ ТОМАС МОРҐАН ВИДАВНИК ТАЙЛЕРА
У кіноіндустрії є поняття відстеження,
коли використовується багато даних і досліджень
для передбачення касових зборів у певні вихідні.
Передбачення з тріском провалилися.
Ніхто й гадки не мав, що це таке.
Це всіх здивувало, і я думала, як це дивовижно. Це було чудово.
ЩОДЕННИК УСПІХУ
Тепер великі студії слухають
і беруть до уваги щоденник успіху сценариста-продюсера.
Після «Щоденника божевільної чорної жінки», який був
свого роду хітом касових зборів, почалося відстежування,
хто ж такий Тайлер Перрі
і як він спромігся затягти глядачів на цей фільм, про який
ми ніколи не чули і який здавався дрібним.
Адже було важливо, що людям він був відомий.
Просто він не з'являвся в типових місцях.
Тайлера Перрі сприймали як цілковитого аутсайдера.
Не думаю, що люди повністю усвідомлювали чи розуміли його економічне значення.
АРІ ЕМАНУЕЛЬ ДИРЕКТОР WME/ENDEAVOR
Дехто розумів.
Я відчув, що це діймає до живого,
підтримує рівень і глибину розуміння,
які звичайні ЗМІ не здатні осягнути.
Знаєте, ви говорите з аудиторією, на яку не дуже звертали увагу,
а часто взагалі ігнорували, особливо коли йшлося про кінотеатри.
Отже, звичайним мейнстримним ЗМІ було б дуже важко
зрозуміти, що відбувається в кінотеатрах,
особливо якщо ви не росли в Чорній церкві.
Ви не росли там, де на людей не звертають увагу,
тож ви не знаєте, що там було.
Його здатність говорити з глядачами,
які зараз є його відданими шанувальниками,
говорити з аудиторією словами:
«Я вас чую, бачу, відчуваю, знаю, хто ви.
Дозвольте допомогти розвинути ваші історії».
Він зробив це так добре, як ніхто до нього.
Що багато білих забуває, то це те, що є ціла індустрія —
завжди була — наша.
Люди хочуть розважитися, вони прийдуть і побачать.
Усіх цих людей ігнорували, але він — ні,
бо, знаєте, купа квитків по 10 доларів — це велика сума грошей.
Привітик.
Тайлер Перрі виправдовує великі сподівання.
«Возз'єднання родини Медеї», сіквел неочікуваного хіта Перрі,
«Щоденника божевільної чорної жінки», перевалив за 30 мільйонів
і лідирує в прокаті на цих вихідних.
Фільм заробив 30,25 мільйонів доларів за вихідні.
…тримається на першому місці за зборами у вихідні.
Кожному митцеві має бути дозволено продовжувати мистецьку діяльність,
але багато речей, які виходять сьогодні, це блазнювання.
Наразі ми говоримо про Тайлера Перрі.
Ні. Ні, тобто, послухайте…
Чи це і є те, що хочуть дивитися чорні американці?
Знаєте, люди голосують кишенею, гаманцем.
Голосують часом, сидячи перед зомбоящиком.
У цього чоловіка величезна аудиторія, Тайлер дуже розумний.
СПАЙК ЛІ РЕЖИСЕР
Церковні автобуси під'їжджають, набиті людьми.
Він придбав власний літак, знаєте?
Можна купити літак, якщо є гроші.
Мене непокоять лише образи.
Чи розчаровані ви
як режисер і афроамериканець…
Я не думаю, що Тайлер Перрі
вийшов на творчий ринок, щоб урятувати чорну спільноту.
А якщо так, думаю…
Він би вийшов повністю озброєний.
А це не так.
У мене немає жодних доказів.
Це не означає, що їх не існує і що я маю рацію.
Це лише означає, що я не бачу доказів,
що він вийшов на творчий ринок озброєним і поінформованим,
з наміром справді дати щось благородне
і цінне чорній спільноті.
Я в це не вірю.
Авжеж, більш боляче, коли це йде з твоєї спільноти.
Але в той же час це його спільнота
привела його туди, де він зараз.
Це не вся спільнота. Це кілька осіб.
ЕНДІ НОРМАН СТУДІЯ ТАЙЛЕРА ПЕРРІ
Але ми любимо і цих людей.
Я вважаю, що найскладнішою частиною успіху була не боротьба з Голлівудом.
А чорні.
Є певний клас чорних, які зверхньо ставляться до всього, що робить Тайлер.
Коли я дивлюся на історію
того, що ми, чорні, робили одне одному,
тим, хто досяг успіху, це доволі цікаво.
«Еймос і Енді» був першим серіалом про афроамериканців на ТБ.
А Національна асоціація сприяння прогресу кольорового населення його бойкотувала.
Отже, шоу зняли з ефіру в 1953 році,
і до пізніх 1960-х чорного акторського складу на ТБ не було.
Асоціація бойкотувала «Барву пурпурову»
через зображення чорних чоловіків,
а також Еліс Вокер, чорну жінку, яка написала ту книгу.
Вони влаштували пікет і бойкот під час «Оскару».
Ленгстон Г'юз назвав Зору Ніл Герстон «новою версією чорношкірої»,
бо вона говорила й писала на південному діалекті.
Тож я дуже рано з'ясував,
що це нормально, так воно і є.
Неважливо, наскільки в тебе добрі наміри,
неважливо, скількох людей це витягне з відчаю й смутку,
певним критикам важливо лише те,
чи це збігається з тим, що вони вважають мистецтвом.
Я не буду і не зможу змінити те, хто я, ким я є,
що мене покликано зробити і як я це роблю, бо хтось…
Деякі критики вважають, що це не мистецтво.
Глядачі там.
Він приділяв увагу глядачам,
яких ігнорували люди, кажучи: «Піднімись до нас».
Він відповідав: «Ні, я з вами внизу».
«Ми будемо сміятися над речами, над якими сміємося
на сімейних посиденьках.
Ми оприлюднимо те, що вважаємо веселим».
Знаєте, коли дивитеся на білу комедію…
Їм дозволено робити найбезглуздіші речі,
і їм ніколи не дорікають: «Ви зображуєте всіх ірландців поганими.
Ви зображуєте всіх шотландців…
Ви зображуєте всіх британців…»
Мел Брукс хвилювався не про імідж
своєї культури, а про гумор.
І якщо він використовував анекдотичні речі, якими володів чи контролював,
це дозволялося.
Містер Перрі робить те саме.
І робить це геніально.
Постривай Зажди хвилину
Ви думали, мені кінець
Коли я купив «астон мартин» Ви думали, я його орендував
Красуюся перед своїми Як Попай зі шпинатом
Дабл-М, це моя команда Розай — капітан, я лейтенант
Я рахуватиму мільйон готівкою І важко працюватиму
Це мій новий «ламбо» Він їздить не як «гост»
Я їду містом, Поклавши руку на тост
Бо ці чуваки хочуть моєї смерті А я маю повернутися додому
Люблю це.
Усім доброго ранку.
Не знаю нікого такого успішного в кінопоказах.
Погляньмо на найкращих режисерів і акторів.
Вони не мають 19-20 фільмів,
на які аудиторія щоразу би приходила.
Це історичний момент.
Тайлер створив фанатську базу, яку можна було покликати,
і вони приходили, що давало йому перевагу над всіма іншими кінематографістами.
Він зробив те, чого не зробили інші, а саме
він перевів це в кіно і на телебачення і контролював.
В індустрії розваг цінується
власність над чимось.
Ви володієте папірцями, які дають вам права на різні речі.
Тайлер хотів володіти всіма цими правами ще до появи в нього важелів впливу.
Так, із самого початку право власності
було найважливішим для Тайлера, окрім творчості,
бо давало йому повний контроль робити бажане.
МАРК ІТКІН КОЛИШНІЙ АГЕНТ
Віддати право власності — не варіант.
Якщо я це написав, продюсував і працював над цим, це не ваше.
У Jay-Z є рядок, де говориться:
«Ви там берете аванси, а ми тут серйозно ризикуємо».
Це мені відгукнулося, бо я ніколи не хотів бути людиною,
яка чекає, коли хтось видасть мені чек
зі словами: «Давай, зніми щось для своїх».
Не будемо вдаватися в деталі,
але часто люди піддавали сумніву історії, які він розповідав,
як він їх розповідав і що казав:
«Слухайте. Дайте мені увійти на свій ринок.
Я знаю свій ринок. Не кажіть мені, що робити».
Йому завжди хотіли зробити зауваження чи покритикувати,
а потім усвідомили, що він, власне, розуміє ринок.
Просто геть з дороги.
І так і є.
Я не злюся на тих, хто не хоче бути власником.
Так, на тих, хто не хоче брати відповідальність.
Бо це важка робота. Ви рвете зад, будучи власником.
І немає нікого, справді нікого, хто б мене перепрацював.
Ніхто не може мене перепрацювати.
Джеймс Браун би зняв капелюха.
Пам'ятаю, ще давно чув історії,
коли він показував своє перше телешоу голлівудським босам.
Йому хотіли дати купу записок: «Ми купимо у вас кілька серій».
А він такий: «Що? Я цим не займаюся».
Це відвернуло їх, а потім відвернуло Тайлера.
ОЗЗІ АРЕУ AREU BROS. STUDIOS
Це змусило його замислитися: «Як я зроблю це сам?»
І звичайно, Тайлер як Тайлер, революціонізував всю модель
і створив цілий новий спосіб продажу ТБ-програм.
У бізнесі робили пілотну серію.
Якщо вона вистрелювала, можна було сподіватися на 12-20 серій.
У разі успіху — потім ще 20.
Усі хотіли дістатися до 100, щоб потрапити в синдикат,
це означало довгострокові гроші та гонорар з повторів.
Він сильно просувався на телебачення.
Він був новаторським із своїм оригінальним серіалом,
який він зняв в рамках формули 10-90.
Робимо 10 шоу і платимо за них.
Якщо вони досягають певної позиції на ринку, мережа купляє ще 90.
Це одразу здобуває вам синдикацію.
Знову ж, чудова ділова угода.
Так унікально робив лише він, і це було геніально.
Я знав, що традиційні студії, ймовірно, ніколи не підуть на щось подібне.
Потрібна була спеціалізована компанія в синдикативному бізнесі,
яка бажала ризикувати, і, що найважливіше,
яка б дала Тайлеру творчу свободу робити те, що він хотів.
Геніальність у тому, що Тайлер володів нею.
Усе пішло-поїхало.
Такого ще не робили,
але в цьому і є краса праці з Тайлером Перрі.
Тайлер був готовий вкласти власні гроші у виробництво цих 10 серій.
Я намагаюся завершити 10 серій для TBS, принаймні перші 10.
Так він не тільки володів би ними та мав повний творчий контроль,
але, в разі успіху, мав би й фінансовий контроль.
І тому він вирішив відкрити гаманець і вкласти туди власні гроші.
Тоді я поїхав у Атланту і зняв 10 серій «Будинку Пейн».
Угода була така, що протягом двох тижнів
ми мали тестувати 10 серій
і визначитися з наступним кроком.
Тайлер Перрі любитель ризику, тож чому б не спробувати?
Серії виходять в ефір…
«БУДИНОК СІМЕЙСТВА ПЕЙН»
І здобувають шалений успіх.
Рейтинги були вищі, ніж раніше, що їх шокувало.
Вони сказали: «Що ви хочете робити?»
Хтось прийшов і запропонував 17 серій.
Хтось хотів 26.
Я казав: «Хочу 100 серій, щоб бути в синдикації».
Марк повернувся до TBS, і вони сказали: «Ми візьмемо 90 серій».
Ось звідки виникла модель 10-90.
Тоді таке було зроблено вперше.
Отже, 10-серійний пілот, який він особисто профінансував,
і, ймовірно, це були майже всі його гроші на той час.
Але, знову ж таки, він знову інвестував у себе,
знову інвестував у людей, в аудиторію,
і розумів це: «Дивіться, я ризикую всім».
Отже, Тайлер зробив ставку на себе на телебаченні і виграв.
Вони думали: «Може, вийде кілька серій»,
а це шоу стало одним з найбільш успішних на кабельному ТБ за весь час.
Звичайно, вони захотіли більше, ніж початкові 100,
і тоді Тайлер придумав «Знайомство з Браунами».
Пам'ятаю, я так заздрила,
бо на той час я була директоркою BET.
ДЕБРА Л. ЛІ КОЛИШНЯ ДИРЕКТОРКА BET
І зненацька у Тернера виходять два шоу Тайлера Перрі,
які одразу стали хітами.
Він врятував мене на OWN. Справді врятував.
Він зголосився і сказав: «Я можу написати для вас шоу, і я можу зробити його хітом».
Have and Have Nots вийшов давно і має високі рейтинги.
Я якось сказала йому: «Це наче "Як обертається світ"».
Не було б Вілла Пекера, не було б Ави Дюверней,
не було б «Ґрінліфу»,
якби Тайлер не сказав: «Давай допоможу».
Ми давно намагалися з ним домовитися,
ще до того як він пішов на OWN.
Та угода з Viacom зайняла, мабуть, 12 років —
від першої розмови до того, як це сталося насправді.
Дехто у Viacom думали, що його кар'єрі прийде кінець.
Що ж, це не збулося.
Він постійно придумує все нові і нові ідеї.
Коли я йду в ці компанії, я знаю, що маю принести.
І ось я, на вершині всієї зробленої роботи,
і я можу сказати, що дуже вдячний
всім хорошим, поганим і злим, що я тут.
Як справи?
Це DJ Khaled!
Зробимо ще одне, широке. Як довго, Майлзе? Підміни мене.
Як на мене, всі чорні загалом недооцінені.
ҐЕЙЛ КІНҐ ОГЛЯДАЧ OPRAH DAILY
І ось з'являється Тайлер Перрі, робить хіт за хітом,
та, гадаю, це не дуже поважали в Голлівуді.
Єдине, що поважають усі, це гроші.
Люди бачили студію Тайлера Перрі
і, гадаю, вперше починали питати: «Ще раз, чим він займається?»
Вони знали його ім'я, може, були знайомі з деякими його роботами,
але дивилися на його студію
і не могли заперечувати його талант і могутність.
У мене було багато студій, які я вважав саме тими, що треба.
Перша будівля була на Гоук-стріт.
Думаю, там не було і 300-370 кв.м,
а я думав: «Так, це й буде моя студія».
Пам'ятаю, ми говорили про зйомки «Щоденника».
Продюсери заходили й казали: «Місця мало.
У цій будівлі фільм не знімеш».
Я такий: «Ви про що?»
Бо я цього ніколи не робив.
Я купив більший будинок на Кроґ-стріт.
Там не вистачало паркувальних місць,
сусіди скаржилися щодня,
а я просто наполягав
і думав: «Це те місце.
Усе вийде. Це воно».
Тому що у мене була особливість, що я хотів робити
тільки те, за що міг сплатити.
Та іноді, коли переходите на вищі рівні,
доводиться виставляти рахунок за те, куди ви йдете,
і не обов'язково це там, де ви є зараз.
Я чітко це зрозумів.
Ти надто значний для помилки.
Покинувши те місце, перебралися в Ґрінбраяр.
Ніколи не забуду той вечір, тому що мій адвокат
сказав: «Знаю, у вас проблеми на Кроґ-стріт.
Подивіться на це місце в Ґрінбраярі».
І я стою перед воротами і молюся про це,
подивився на ворота, а там повсюди розклеєні біблійні уривки.
І мій улюблений — 91 псалом.
Я сказав: «Якщо це не знак, то я не знаю що».
Цегла та розчин завжди були тим, що я знав усе своє життя.
Я виріс у тирсі. І якщо я зможу побудувати свою будівлю,
розмістити в ній усе: світло, звук, камери,
якщо я зможу все це розмістити, я знаю, що володітиму продуктом,
потраплю на іншу сторону без прибутку прямо зараз,
але коли все це збереться в каталог,
це коштуватиме величезну суму.
Так і вийшло.
Він вірив у кінематографічну та розважальну спільноту
Атланти перед усіма.
Коли я прийняв присягу 4 січня 2010 року
КАСІМ РІД КОЛИШНІЙ МЕР АТЛАНТИ
бізнес кіно та розваг в Атланті та Джорджії
коштував десь 350 мільйонів доларів,
у ньому працювало від 7000 до 9000 працівників.
Коли я пішов з посади 2 січня 2018 року,
це був бізнес на 9,5 мільярди доларів,
де працювало більше 34 000 людей.
Цей вогонь енергії
запалив Тайлер Перрі та його студія.
Щоразу, коли ви бачите фільм із логотипом з персиком,
зніміть капелюх перед Тайлером.
Урочисте відкриття студії Тайлера Перрі
відвідало стільки зірок, що це вразило самого винуватця події.
Я такий радий, що з нами Сідні Пуатьє,
Сіселі Тайсон, ось-ось підійде Опра.
Я надзвичайно радий бачити всіх… Рубі Ді? Це жарт?
Генк Аарон. Люди, які проклали шлях для цієї події.
Він непохитний і твердий, і він не фальшивий.
Відчувається, який він справжній.
Молодий афроамериканець покинув Новий Орлеан майже ні з чим
ДЖОН ЛЬЮЇС БОРЕЦЬ ЗА ПРАВА
і здійснив свою мрію прямо тут, у місті.
Треба вірити.
Справді почав ні з чого.
Це дійсно потужна американська історія.
ВІЛЛ СМІТ
У чарівний момент, наприкінці вечора,
Тайлер сам супроводжував легендарного володаря «Оскара» червоною доріжкою.
Був момент, коли
Сідні Пуатьє відкривав павільйон звукозапису свого імені,
він був у сльозах, а вдалині спалахували феєрверки.
Показав на мене, я на нього, каже: «Ви».
Я кажу: «Ні, ви».
Пані та панове, приєднуйтеся до нас
у відкритті павільйону звукозапису імені Сідні Пуатьє.
У той момент він вийшов, Опра хапає його,
вони обіймаються, і вона питає: «Про що ви там думали?»
Він сказав: «Я пам'ятаю, як був у MGM,
де я був єдиним чорним чоловіком, якого пустили, і чистильником взуття».
Отже, тепер цей чорний чоловік і всі чорні спостерігають за цим моментом.
Важко не говорити про расу,
коли це так стосується позбавлення прав,
того, з чим нам довелося боротися і через що пройти.
Можливість вшанувати його та подарувати цей момент була феноменальною.
Отже, посеред усього цього успіху
я маю справу з тим, що моя мати повільно вмирає.
Моя мама була тоді в інвалідному візку, і вона не бачила.
Я склонився до неї.
Склонився і спитав: «Усе гаразд?»
Вона сказала: «Так, усе так гарно».
Я запитав: «Звідки ти знаєш?»
Вона сказала: «Я відчуваю.
Я відчуваю». Вона відчувала.
Це фантастична, неймовірна, чудова мить.
Коли я оглядаю цю кімнату…
Дивлячись на маму, яка дивиться на мене.
Бачиш, що зробив твій малий?
Бачити той момент,
її дитя, яке пройшло через весь той жах пліч-о-пліч з нею,
їй було приємно.
Це було дуже добре. Гарний був вечір.
І я пам'ятаю, ще до того, пісня Mama Boyz II Men вийшла на радіо,
вона кудись їхала.
Вона подзвонила мені, я злякався,
бо… коли вона захворіла,
я не міг вимкнути телефон.
Він був постійно увімкнений, і дзвінок теж.
Вона істерично плакала,
а я думав: «Треба сісти на літак».
Я питав: «Що таке?»
А вона відповіла: «Дякую».
Якби ти не впорався,
навіть коли я казала тобі зупинитися, я б не змогла дозволити собі ліки.
Коли вона померла…
я не міг отямитися.
ВІЛЛІ МАКСІН ПЕРРІ
Усе було безглуздим, у всьому чогось бракувало.
В усьому. Ніщо не мало значення.
Так було…
Учора Максін виплакала останню сльозу.
…дуже-дуже довго.
Тайлер був поруч, коли вона померла.
Усі її діти були там.
Було дуже важко, бо вона була моя мала.
Вона була моєю дівчинкою.
Я просто вийшла з кімнати.
Плакала, мабуть, два-три дні.
Я шкодую про одне в житті, тільки про одне.
Про матір на смертному одрі.
Я йшов, бо треба було повернутися до Атланти, щоб щось зробити,
а вона просто дивилася на мене.
Я сказав: «Мушу йти». Вона нічого не сказала.
Але продовжувала дивитися.
І я відчув…
А вона сказала: «Знаєш, я так втомилася».
Я сказав: «Ні, все добре».
І я почав казати всі духовні речі.
«Ні, Бог не допустить…»
Відговорюючи її від того, що вона казала.
Вона відповіла: «Гаразд, любий».
Єдине, про що я шкодую, це те, що не лишився там
і не послухав, що вона хотіла сказати,
а думав про себе в момент її втрати.
Я мав дати їй змогу сказати мені все, що вона хотіла.
Так. Єдине, про що шкодую.
Тайлере, я просто хочу сказати тобі, як багато це означає для мене,
яка я вдячна, який ти благословенний,
яке благословення мати такого сина, як ти.
Бо багато дітей не думають про своїх батьків після дорослішання.
Це просто дивовижно, що він робить усе це для мене.
Ти даруєш батькам квіти за їхнього життя.
Я отримала всі квіти.
Я був маленьким, коли вона це розповіла.
Це є на відео.
Колись ми поверталися з села.
Вона керувала авто.
Їх обігнав «ягуар».
Вона сказала: «Яке гарне авто».
Я сказала: «Яке гарне авто».
Я спитав: «Що, мамо?»
Я пам'ятаю, як встав подивитися, про що вона.
Вона сказала: «Те авто».
Я запитав, що це за авто. Каже, що «ягуар».
Він каже: «Знаєш що?
Коли я виросту, куплю тобі "ягуар".
І будинок».
Я відповіла: «Гаразд, любий».
Вона відповіла: «Гаразд, любий».
Одного разу я грав виставу «День матері» в Новому Орлеані.
Викликав її на сцену і дав ключі від авто
перед глядачами.
Великий момент для мене і неї.
Вона плакала. Це було прекрасно.
Дякую.
Що ви відчували?
Мені було добре.
Я зрозуміла, що зробила все як слід.
Хлопчиком, дивлячись на все, що вона пережила,
я хотів зробити все, що міг,
подбати, щоб їй не було боляче.
Щоб вона мала гроші і могла залишити цього чоловіка.
Це було все, чого я бажав.
Скільки би грошей я не мав,
було недостатньо, щоб подбати, щоб вона мала все.
Тож, коли вона померла, в мені померло все.
Я думав: «Що тепер із цим робити?»
Якби у мене не було контрактів і домовленостей,
той 2009 рік був би, ймовірно, кінцем,
тому що не було нічого, що змушувало мене
встати з ліжка і щось робити.
Я почав по-дурному багато пити.
Це тривало кілька років.
Я просто насолоджуюся Марді Гра.
Заждіть хвилину. Стривайте.
Жодне свято нічого не значило, бо її там не було.
Ніхто нічого не значив, бо її там не було.
І коли з'явився Аман і змусив все це переосмислити…
«Гаразд, що це означає?
Що для нього значить Різдво?
Що означає народження одразу після Дня подяки,
а потім Різдво і Новий Рік?»
Бачивши його радість від усього,
я побачив абсолютно новий сенс у житті, його мету та циклічність.
Так?
Я молився, коли Геліла була вагітна, так: «Боже, дай йому найкраще від мене.
А все найгірше в мені нехай помре зі мною».
Я лише хотів, щоб у його ДНК було найкраще від мене.
Пам'ятаю, якось я казав, що люблю його,
коли йому було десь чотири, чотири з половиною.
Я сказав йому це разів десять.
Він спитав: «Чому ти це повторюєш?»
Бо я хотів, щоб він знав, як це звучить,
як це відчувається від батька.
Коли хтось говорить: «Я тебе люблю», —
і обіймає, і ти знаєш, що ти особливий, сильний, могутній.
- Ваш батько досі живий? - Так.
Що у вас за стосунки?
Ми небагато спілкуємося, але я про нього дбаю.
Піклуюся, щоб у нього все було.
Ви відчуваєте, що він вас любив?
Ні, ніколи не відчував цього. Ніколи.
Я дуже сильно відчував, що щось там було,
та я не знав, що саме.
Десь у 30 років мати сказала, що він ніколи не вважав мене своїм.
- Тож… - Справді?
Це була ще одна річ, яку я не знав, яка викликала багато проблем.
Ну і вигляд. Що кажуть лікарі? Погані новини?
З ним усе добре.
Запитай її, Коро.
Медеє, хто мій татко?
- Ось твій татко. - Я це з'ясую.
Данка скаже тобі все, що хочеш знати. Подзвони.
- Що за Данка? - Так, що за Данка?
Вони обидва тупі, як пні. Не знаєте Данку?
Данку роками використовують для пошуку
людей, хто тато, хто мама.
- Данка. - ДНК.
ДНК. Це Данка.
Боже, які ж ви тупі.
Ми зробили тест ДНК. Прийшли результати.
Він не мій батько.
Я відчув полегшення.
Полегшення, бо в моєму розумінні
батько не міг робити таке своїй дитині.
Після кількох невдалих спроб зв'язатися з Емміттом Перрі-ст.,
знімальна група поїхала в Луїзіану, щоб поговорити з ним особисто.
Скоро буде поворот.
Дядьку Еммітте.
- Це я, дядьку Еммітте. - Чхав я, хто це.
Вибачте, любий.
Вибачте… А тепер іди до… звідси.
Дядьку Еммітте.
Забирайся!
ЕММІТТ ПЕРРІ-СТАРШИЙ
Геть звідси!
Я хотів навідатися…
Я стежу за кожним… кроком, що ти робиш… Іди до… звідси.
Я дзвонив вам, дядьку Еммітте. Перевіряв, як ви.
Забирай свої… звідси.
Ви знали, що це я, так?
- Так, знав, але ти… - Що я і кажу.
Спробував приїхати до татка.
От і все.
Не хотів нічого поганого.
Як ви так будете?
Ви мене чули?
Чули, дядьку Еммітте?
Дядьку Еммітте?
Він колись вибачався?
Ні, ніколи.
- Ні. - Ви б хотіли цього?
Наразі я не знаю, чи має це значення. Справді не знаю.
Я зміг пробачити йому в віці 20 з гаком,
і це змінило моє життя.
Адже, як на мене, багато людей не усвідомлюють і не розуміють,
що у їхніх батьків теж є своя історія.
І тому, що б не сталося у вашому житті через них, зробило…
Справді треба дізнатися історію, щоб її зрозуміти.
Я дізнався, що його, його сестру та брата
знайшов білий чоловік у сільській місцевості Луїзіани в канаві.
Йому тоді було два.
Його віддали на виховання 14-річній дівчині на ім'я Мей.
Її батько був прикутий до ліжка, дуже старий, він був рабом.
Єдине, як вона вміла змусити цих дітей поводитися добре, — це бити їх.
Ховала їх у картопляний мішок,
вішала на дереві і била.
От що він знав. У цьому він виріс. Тож…
Над ним знущалися.
Знущалися все його життя.
Це дуже допомогло мені зрозуміти його,
завдяки чому мені було легше забути і пробачити.
Таке важко пробачити.
Так, але це необхідно,
бо от що я з'ясував, і це правда.
Якщо не пробачати, ви тримаєтеся за це всередині,
це може змінити ваше життя і завести не туди.
У дев'яти випадках із 10 люди, які вам щось зробили,
спокійно сплять, а ви тримаєтеся за це.
Це може буквально перетворитися на хворобу,
змусити вас хворіти.
Тож пробачати надважливо.
- Ви підтримуєте його? - Авжеж. 100%.
Він не був чудовим батьком у дитинстві,
та він був чудовим годувальником, мав робочу етику.
Отже, він точно передав мені мою робочу етику.
Постривайте, дайте мені зосередитися.
Його робоча етика…
Я досі не розумію, як він працює з такою швидкістю.
Я ніколи не працювала на нього, але чула, що Тайлер Перрі жорсткий.
Поїхали, вперед.
Я чула, що Тайлер Перрі дуже вимогливий до акторів.
Але також знаю це:
Тайлер Перрі не вимагає від інших те,
чого не вимагає від себе.
Не носи капелюх задом наперед.
Переверни. Жартую.
Я починав як помічник продюсера.
Коли ми працювали вперше, він раніше не знімав фільми.
Він усе упорядкував.
Я хочу це побачити.
Дайте два стедиками, антени ближче.
Я готовий знімати.
Багато людей не зрозуміли.
Коли я кажу: «Покажіть енергію».
Вибачте, народ. Не знімайте.
Опра хоче поговорити.
Ви всі це знімете за чотири дні?
Ми знімаємо по серії на день, так.
Що?
Це надзвичайно нетрадиційно.
Для всіх.
Ви мали бути готові працювати. Відпочинку не було.
Іноді 4000 сторінок контенту на рік.
Шістдесят, 80, 90 серій на ТБ, два-три фільми.
І пише їх Тайлер.
Люди питають: «Як ви так швидко знімаєте?»
Коли я заходжу на знімальний майданчик, дивлюся, як грає актор,
я бачу всі кадри в своїй голові.
Так що буду знімати і робити все,
рухати камеру в усіх положеннях, як близько я хочу це бачити.
Коли освітлення налаштують, я готовий.
Просто треба довіряти процесу,
у мене класна команда, яка допомагає.
Молодці, народ. Впоралися.
Ніхто не робить те, чим ми зараз займаємося.
Він робить те, що більше ніхто не може.
Відколи я побачив уперше процес створення фільму,
я просто не розумів безглуздої кількості відходів.
Мільйони доларів неправильного, поганого вибору.
Можна прогодувати націю відходами, які я бачу.
Стоячи там, крутячи пальцями,
говорячи: «Що як ми…»
Про що… ти говориш: «Що як ми..»
Треба було думати про «що як ми» до приходу.
Ці питання минули.
Ви на майданчику, гроші капають.
З'ясуйте це до того, як будуть витрачені гроші й виписаний чек.
От що я думаю.
Я завжди кажу, що Тайлер досягає більшого за один день,
ніж більшість за життя.
Розмовляв із Тайлером поза офісом.
Чув, як він шепоче по телефону приглушеним голосом.
Ми говорили про таке: «Я знімаю у вівторок, ми зробимо це, і…»
Я питаю: «Тайлере, де ти?» Він каже: «Маю йти».
А потім я чую голос Медеї, і він виходить на сцену.
Він мав зі мною ділову зустріч за лаштунками.
Хто може робити багато речей водночас?
Тайлер це робить.
Я завжди кажу людям, що цей поїзд продовжуватиме курсувати,
байдуже, сядете ви в нього чи він вас переїде.
Отже, ви повинні застрибнути
чи вас переїдуть або відштовхнуть.
Його спадок завжди буде розбиратися.
Кожен має свою думку, кожен має свій голос.
Деяка критика хороша, а інша погана.
Я не думаю, що це припиниться, але це і його не зупинить.
Ви той, що мститься, чи той, що вибачає й забуває?
Вибачаю й забуваю, та не жартуйте зі мною.
Дехто з найвідоміших людей може сказати, що почав роботу
завдяки поблажливості Тайлера Перрі.
Це немало.
Негатив лився на мене з усіх боків: «Він повинен бути таким і сяким.
Він жахливий, він…» Я просто зосередився на меті.
Медіа-титан Тайлер Перрі є одним із найуспішніших голлівудських гравців.
У якого кінематографіста за останні чотири роки п'ять фільмів посіли
перше місце за зборами?
Цей рекорд належить Тайлеру Перрі.
Це буде добре!
Ікона індустрії розваг є натхненником
десятків фільмів, вистав та телешоу.
Журнал Forbes назвав його третім найбільш високооплачуваним чорним
з доходом в 125 мільйонів на рік.
За останні п'ять років фільми Перрі
заробили більше 400 млн.
У всьому світі — 873 мільйони.
Фільм «Різдво Медеї».
Тайлер створював хіт за хітом.
І нарешті люди пробудилися.
Тайлер Перрі абсолютно унікальний.
Ви взаємодієте з ним у його бізнесі
зовсім по-іншому.
Я все ще повертаюся до розмови, яку мав
на початку пандемії.
Медіа-магнат Тайлер Перрі потрапив у заголовки газет,
коли оголосив, що його студія відновить виробництво.
У мене на цих шоу задіяно десь 360 співробітників,
які піклуються про свої сім'ї і яким потрібно працювати.
Я не міг чекати на план. Я мав щось зробити.
Тайлер вірить.
Можливо, це його віра, можливо, це його історія,
але в його силі, в його вірі в себе.
Зворушує людей. І мене.
Тайлер Перрі, визнаний актор, сценарист, продюсер, режисер і автор
є чесним студійним магнатом, і ця історія далека від завершення.
Коли я будував свою студію, я будував її
в одному з найбідніших чорних районів Атланти,
щоб чорні діти бачили, що це зробив чорний чоловік,
і самі могли це зробити.
Ця студія колись була базою армії Конфедерації,
що означало, що на цій базі були солдати Конфедерації,
які вели змови та планували, як утримати 3,9 мільйона негрів у рабстві.
Тепер негр володіє цією землею.
Люблю вас, люди. Дякую.
Що це? На що ми дивимося?
Ми дивимось на «Форт Макферсон», який буде студією Тайлера Перрі.
Новою студією Тайлера Перрі.
Новою…
Остаточною студією Перрі.
Так. І наскільки ти радий?
Дуже радий.
Це приголомшливо.
Те, що я відчуваю, станеться тут, буде чарівним, тому я дуже радий.
Ви й гадки не маєте, як це — придбати актив
у Армії Сполучених Штатів.
Речі, які треба зробити під час традиційної операції з нерухомістю…
Армія просто каже: «Робіть».
Але я був мером, коли це місце було порожнім.
Ви думаєте, що «Форт Макферсон» залишився порожнім…
Ця ситуація могла закінчитися дуже погано
і розвалити цілу спільноту трудящих.
Завдяки тому, що він зробив у «Форті Макферсон»,
інвестицію у чверть мільярда доларів у військову базу,
місто має можливість отримати вигоду,
тому що він підняв усю вартість власності в усьому коридорі.
Тож він постійно щось дає іншим.
Відправник сигналу про те, що цей об'єкт призначений для всього кінобізнесу,
якість відносин, які він привносить у це містечко, —
ця база саме в тих руках, в яких має бути.
ПРЕЗИДЕНТСЬКА КАМПАНІЯ
Вітаємо на першому дні зйомок у студії Тайлера Перрі.
І я не можу сказати вам, що це означало для мене, —
дати ключі від цієї бази чорному.
Це був зірковий суботній вечір, адже в Атланту з'їжджалися зірки
СТУДІЯ Т. ПЕРРІ ВІДКРИТТЯ - ЖОВТЕНЬ 2019 Р.
щоб відсвяткувати відкриття студії Тайлера Перрі.
Студія площею в 1,3 кв. км розташована на території
колишньої військової бази «Форт Макферсон» у південно-західній Атланті.
Тайлер Перрі, відомий як найбільш успішний кінематографіст-афроамериканець у історії.
СТУДІЯ ТАЙЛЕРА ПЕРРІ
- Це подарунок мені? - Так.
Ми любимо вас і пишаємося вами. Намагайтеся не плакати.
Дякую.
Яка краса. Одягну їх сьогодні ввечері.
Я викину стрічку, гаразд?
У мене є інші запонки, та не такі особливі.
Ці дуже особливі. Носитиму їх довіку.
- Це тобі, татку. - Дякую.
Можеш лишити собі. І листівку, і картинку.
Там написано: «Я люблю тебе, татку».
Дякую, любий.
Обіймеш мене?
Як чудово.
Я завжди відчував, що для кольорових людей Тайлер схожий на Діснея.
Те, що так примітно в історії Тайлера, —
у нього подвійний мозок, творчий і діловий.
Таке є в небагатьох.
Мені було так легко зрозуміти, що він та людина,
яка має стати керуючим у «Форті Макферсон».
Мій чоловік, Джордж Лукас, зробив те саме.
Він створив студію за межами голлівудської системи,
і це дає мені велике розуміння того, з чим стикався Тайлер.
Джордж зробив це як білий чоловік, і це було справді важко.
А Тайлер зробив це як чорний чоловік.
Треба поглянути в дзеркало
і чесно поговорити з собою.
До містера Перрі та цієї студії доводилося звертатися до білих людей.
Але він зрозумів, що є місце, де я можу робити те, що хочу,
і він — першопроходець, який довів, що ми це можемо.
Відкриття було неймовірним.
Це було возз'єднання чорних.
Колін Каперник, Сесілі Тайсон, Jay-Z, Бейонсе.
Це було відчуття, яке ми заслуговуємо як культура.
Сьогоднішній вечір був монументальним
не лише для Тайлера Перрі, а й для всіх тут, в Атланті.
- Суперфанати! Ми фанати! - Ми звіздарі!
Це просто неймовірно.
Й особливо для нього — бути в Атланті.
Це громадянські права, це рух, це все.
Вставай, Тайлере Перрі! Вставай!
Ваше ім'я тепер на павільйоні звукозапису студії Перрі.
Як воно?
Не думала, що чорний матиме таку величезну студію.
Тайлер має проникливість і рішучість більше за інших.
Це так, брате.
ДЖОН ЛЬЮЇС
Сьогодні йдеться про натхнення.
Цей вечір означає, скільки людей мріятимуть сміливіше.
Якщо це станеться, я зробив те, що мав.
Дякую.
Це монументально, тому що він перший, хто це зробив.
Це чудова чорна історія.
Це важливо не лише для чорної культури,
а загалом для культури.
Тайлер, який сказав: «Я не проситиму грошей,
я не проситиму ваші студії», —
зробив це по-своєму.
- Подихай. - Ні, я в порядку.
Просто думаю, ми переживемо наступний момент?
Гаразд, готові?
Дуже дякую.
Ти мене знаєш. Я хочу подивитися.
Я влаштував екскурсію, коли приїхав.
- Тебе благословив Бог. - Знову?
Дивовижно.
Коли люди бачать нас разом, це потужно.
Так.
Ну-бо.
Зробімо легендарне фото.
- Чорна неперевершеність. - Так.
Так круто!
У мене є для вас історії.
Як справи?
Оце так смокінг.
На нас краватки-метелики.
Гарний вигляд.
Хочете прогулятися?
Як ви?
Тайлер поруч зі мною?
У мене зовсім інше.
Як справи, чуваче?
Так, почнімо.
Я прийшла до студії, а там написано «Студія Тайлера Перрі»,
я подумала: «Заждіть».
А потім зрозуміла.
Я зустріла першого чорного власника
кіностудії.
І не просто кіностудії,
кіностудії, яка дасть фору
кожній другій студії в Голлівуді.
Він каже: «Знаєте, я назву павільйон звукозапису вашим іменем».
Павільйон звукозапису Вупі Ґолдберґ.
Не хочу бути стервом, але цього ніколи не станеться в Лос-Анджелесі.
Для них я не та.
Але це дало мені зрозуміти, що якщо я піду завтра…
Кінобізнес у надійних руках.
Дякую всім нагородженим
за свої імена, надані історичному моменту.
Чотириста років цього року.
Цей рік ще й ювілейний.
І щоб цей момент трапився,
ще й зі мною, я навіть не міг собі уявити.
ПАВІЛЬЙОН ДЖОНА СІНҐЛТОНА
У всіх нас є доля.
У всіх нас є предки і люди, які за нас молилися,
люди, які витримали всяке, щоб ми могли стояти тут.
Я хочу, щоб ви подумали про це.
Навіщо ви тут?
Для чого цей момент?
Це не просто вечірка.
Це про мрію у вас, щоб ми всі стояли тут,
усі представлені однаково.
Ось що таке Америка.
ПАВІЛЬЙОН СІДНІ ПУАТЬЄ
Як доля народу пов'язана з вашою мрією.
Молоді люди, це не буває в перший день.
Не засмучуйтеся, якщо це не станеться в 20 років,
і в 25,
і тоді, коли ви хотіли.
Це не означає, що цього не станеться.
Ви бачите Тайлера зараз, але не бачили його тоді.
Тайлеру 50 років.
Велич вимагає часу.
За день до неї не доростеш.
Але якщо витримаєте бурю і напад,
і випробування, і вітри, і хвилі,
з цього вийде щось хороше.
Бог відкриває двері, дивовижні двері,
і хтось нарешті вас чує, бачить або помічає
ВІДКРИТТЯ, ГОСПЕЛ-БРАНЧ
і відкриває вам двері.
ЄПИСКОП Т. Д. ДЖЕЙКС
Дякую Тайлеру Перрі за те, що він не відкрив двері лише для себе,
а зробив їх нашою платформою.
Ви відкрили двері, щоб люди, яких більше ніде не помічали,
могли пройти й отримати шанс, і це заслуговує аплодисментів,
і це заслуговує вигуків, і це заслуговує наслідування і повторення.
Це заслуговує на хвалу Богу.
Але ви пливли на вершині того, в чому потонули інші люди,
і якщо ніколи ви не були успішні, ви повинні кричати, тому що ви вижили.
Перш ніж досягти успіху, ви повинні бути готові вижити.
Все, що пішло не так у вашому житті,
змусило все піти як слід.
Я…
Це…
Я просто…
Моя єдина мета,
моя і Геліли, — виростити хорошого, чудового, прекрасного хлопця,
який є… неймовірним,
шанує Бога, хто…
Я щойно зрозумів, що це було 11 років тому. Я сидів там, коли ми це робили.
Я був з мамою, яка померла в 2009 році,
і зараз я тут з ним, і…
Це цикл життя, який триває.
Я забув усе, що мав сказати.
Але дякую всім за все…
Бог захистив Тайлера, по суті: «Будь спокійним, май мир.
Я тебе прикрию і захищу».
Отже, Він провів його через усе це
туди, де він є і ким він є сьогодні,
тому що для того, щоб витримати весь цей біль, страждання та хаос,
Бог має щось приготувати для вас.
Не недооцінюйте його,
бо він не просто багатий негр, якому пощастило
стати чорним чоловіком.
Скористатися можливістю, яку він побачив,
досягнути групи людей
і перетворити це на невдовзі багатомільярдне підприємство —
це те, що намагаються зробити всі інші.
Це важлива історія, яку треба розповісти,
тому що люди повинні розуміти, як важко він працює
і як важко створювати можливості,
які зараз насправді світ тільки наздоганяє.
І нагадаємо, вирішує глядач.
Не критики.
Не купка інтелігентів.
Аудиторія вирішує, добре це чи погано.
І я закликаю всіх досягти
такого ж успіху, як цей чоловік.
Усім дякую за вашу старанну працю.
Я не просто зворушений. Я надихнений.
Більше за все я сподіваюся, що ви це впіймали.
Хто працював зі мною 20 років тому, знає, що це,
адже є хвиля, яка існує вже довгий час,
і я дивився на тих, хто її ловить і робить дивовижні речі —
зі мною чи без.
Тож, сподіваюся, ви її впіймали, вшанували,
сподіваюся, ви розумієте, яка вона тонка й швидкоплинна.
Як пил, вона може зникнути за мить.
Сподіваюся, ви бачили.
Бо вона така чиста й особлива.
Це ні що інше, як Бог.
У цій кімнаті є люди з надзвичайними талантами,
які просто чудові в своїй роботі.
Але в їхньому житті є дещо,
що якби вони колись могли пов'язати свій біль із своїм даром,
той дар змінився б і перетворився на дещо інше:
не просто на міст, по якому вони можуть іти,
а такий, по якому можуть пройти інші.
Багато з нас щось переживає.
Він пережив дещо, що могло його знищити.
Могло знищити його психологічно: він міг жити під мостом
в картонній коробці і зникнути з планети
через пережите ним.
Та він цього не зробив.
Він опирався.
І зробив зворотне.
Він боровся з демонами, з тими, хто не вірив,
викрадачами мрій, ненависниками, людьми, які були проти нього.
Тими, хто казав: «У тебе не вийде».
«Має вийти».
І вийшло.
Чому ти стільки працюєш?
Чому я стільки працюю?
Бо хочу, щоб у тебе було по-справжньому добре майбутнє,
і хочу, щоб у нас було по-справжньому добре життя.
Щоб ми могли подорожувати, розважатися і допомагати іншим людям.
Ти не вважаєш це доброю ідеєю?
- Гаразд. - Ти мій герой.
Я твій герой?
Ти мій герой.
- Дякую. Я тебе люблю. - І я.
Завжди готовий до нового.
Живеш у моменті, але плануєш наперед.
Зосереджуєшся і думаєш про наступний крок,
але ти в моменті.
Це не означає незадоволеність.
Це просто означає, що ти завжди відчуваєш, що тобі є що робити.
Принаймні, для мене.
Тут порожньо, я закінчив.
Якщо можна, можете просто подивитися сюди
і назвати своє ім'я, сказати, хто ви.
Навіщо?
Ви не знаєте, що я Тайлер Перрі?
Я знаю, хто ви, та хочу знати, ким ви себе вважаєте.
Ви вважаєте себе режисером?
Що вас визначає?
«Я Тайлер Перрі, і я батько».
Будь-що, що ви хочете сказати.
Я Тайлер Перрі, і я дитя Максін.
МАКСІН І ТАЙ 25 ГРУДНЯ 2007 РОКУ
СВІТЛІЙ ПАМ'ЯТІ… ВІЛЛІ МАКСІН ПЕРРІ
ДИТЯ МАКСІН: ІСТОРІЯ ТАЙЛЕРА ПЕРРІ
Дитя Максін: Історія Тайлера Перрі
Творчий керівник: Юрій Лаховський