Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hvem har hatt fem filmer åpne som nummer én i billettsalg
de siste fire årene?
Spielberg? Tarantino?
Scorsese?
Nei.
Denne rekorden tilhører Tyler Perry.
Når noen sier: "Jeg har den neste Tyler Perry",
spør jeg: "Turnerer han 280-300 dager i året for å bli kjent med publikum?
"Gjør han ikke det, har du ikke den neste Tyler Perry."
Ikke gjør ham liten,
for han er ikke bare en heldig,
rik neger som ble en svart mann.
Vi vokste opp i tredje distrikt i New Orleans.
Nær Magnolia Project.
Folk tok til kriminalitet.
Du vet, innbrudd, ran, narkotika, misbruk, langing.
Kan du tro at du var hjemløs for syv år siden?
Ja.
Han er skuespiller, forfatter, regissør, produsent.
Jeg sier det: underholdningsmogul.
Tyler Perry Studios. Du har det største studioet i USA.
-De sier så, ja. -Landet.
Skaff ham en planet.
Du aner ikke hvordan det er
å anskaffe en ressurs fra den amerikanske hær.
Tjue spillefilmer, mer enn tjue skuespill,
ni TV-serier, New York Times-bestselger.
Utrolig.
Kjent for filmer primært for et svart publikum,
men et økende antall svarte kritikere
har problemer med Perrys arbeid.
Du kan ikke forvente at alle skal gi ham tommel opp
fordi han er svart og har karret seg til Hollywood.
De underliggende historiene og plottene han bruker,
stereotypene, har jeg problemer med.
Her er det største.
Tyler Perry brydde seg filla om hva noen hadde å si om det han gjorde.
Han tjente sitt publikum.
Jeg tror ikke det er lett å være en pioner.
Han slår deg i hodet igjen og igjen med formelen.
Jeg vet ikke hva han prøver på i film.
Trenger nok å jobbe med det i terapi.
Det er et forferdelig budskap.
Det er filmatisk maltbrennevin for massene.
Når du representerer en kultur,
er det en ansvar som følger med, og noen ganger nesten en byrde.
Hvorfor jobber du så hardt?
Hvorfor så hardt?
Få har gjort mer for å utvide omfanget av TV enn Tyler Perry.
Han gikk over streken i den siste.
Historiens mest vellykkede afroamerikanske filmskaper.
Og på det punktet det når Hollywood,
da blir det et problem.
Han var definitivt en outsider.
Man kan ikke nekte for...
...talentet
og makten
til Tyler Perry.
Du har oppnådd mye.
Hva har du ikke gjort som du vil gjøre?
All ære til deg.
Du er en milliardærs søster. Tenk det!
Gud er god, kjære. Pass opp.
Greit, kjære.
Greit, vennen. Snakkes snart. Ha det.
Kusinen min Melva, Tylers søster.
Vi pleide å kalle ham "Junior".
"Hva skjer, Junior? Junior, Junior."
Men nå er det "Tyler". Det er ikke "Emmitt".
Det var fødenavnet hans, Emmitt Perry jr.
Han endret navn til Tyler Perry,
fordi han ikke hadde noe forhold til faren sin
i veldig mange år.
Så han ville ikke være kjent som Emmitt junior.
La meg si dette...
Og dette er bare meg. Det jeg føler.
Traumet er for dypt, såret er for dypt.
Kutter du en person og de begynner å helbredes, og du...
Så river du opp såret.
Så hver gang han ble såret, fortsatte såret å revne.
Nå gror såret aldri.
Det vil det aldri.
Det var en stjernespekket kveld lørdag, da kjendiser kom til Atlanta
for å feire åpningen av Tyler Perry Studios.
Studioet, 1,3 kvadratkilometer, ligger på eiendommen
til tidligere Fort McPherson militærbase sørvest i Atlanta.
Tyler har også dedikert tolv filmstudioer,
oppkalt etter banebrytende svarte artister,
deriblant Oprah Winfrey, Will Smith og Halle Berry, for å nevne noen.
TYLER PERRY STUDIOS ÅPNING - OKTOBER 2019
Hvordan føler du deg nå?
Jeg er... spent
og rolig
og klar og takknemlig og håpefull.
Og klar.
Jeg prøver å roe nervene, for du vet hva jeg mener om tid.
Jeg prøver liksom å være:
"Bare følg strømmen, TP. Vær i øyeblikket."
Den ungen under verandaen din,
trodde han at han ville ha alt dette?
Prøver du det med meg nå?
Skjer ikke, kompis.
-Jeg trenger bare... -Skjer ikke.
Du bør ringe Gayle King eller Oprah Winfrey.
Det skjer ikke.
Vil ikke snakke om det.
Greit.
Jeg prøver det i helgen.
Prøver bare å komme gjennom dette.
Må prøve å ikke sveve over det.
Det er greia mi.
Problemet med mye i livet er at jeg svever over det.
Og det er bare fra barndommen.
Det er fra misbruk, smerte, du prøver bare å komme gjennom.
Men jeg fant ut at jeg har det sånn med alt,
selv med lykke og glede.
Sansene mine blir for aktiverte.
Jeg vil bare være over det.
Så i kveld, og hver dag, hvert øyeblikk,
tenker jeg: "Ro ned, ro ned, ro ned.
"Det går bra. Du er trygg.
"Det er bare følelser.
"Det går bra. Du har det bra.
"Det er kjærlighet. Glede." Så...
De sier den beste vinen dyrkes i den tøffeste jorda.
Og når du tenker på de beste vinene,
må druene presse seg gjennom steiner og greiner,
og alle slags omveier for å bryte gjennom jorda.
Jeg tror det kjennetegner Tylers oppvekst.
Han hadde noen grusomme opplevelser som barn,
og det virker inn på hvem han er.
Det førte til karakterene han skapte,
fantasien han hadde,
for du går inn i tankene dine.
Så det gir mening for meg
at han har blitt den personen han er.
At han har utholdenheten og nådeløsheten
han har, fordi han har vært gjennom mye.
Måtte være den vinen for å bryte gjennom jorda.
Det er tøft å bo i New Orleans.
Tøft å overleve. Det er en farlig by.
Skytingen, ranene, gjengvolden.
Men det var veldig farlig. Det var veldig farlig.
Det var mye kriminalitet.
Vi var en gang verdens drapshovedstad.
Våpenvolden øker nok en gang i New Orleans.
Kriminaliteten øker...
Drapstallene øker...
Jeg vet ikke hva flertallet av de hvite tenker.
Jeg kan bare tenke meg det ut fra institusjonenes tilstand.
Han sa det er lett å dø.
Å leve er vanskelig.
Gjorde ikke noe.
Politimennene i Bruce Grocery åpnet ild mot ham.
De sa "Reis deg!" og jeg sa: "Nei.
"Hva, så dere kan skyte meg?"
Statistisk sett, i New Orleans, lever du kanskje ikke til 21.
Om du når 21-årsdagen din, har du slått oddsen.
Du slo djevelen. Du slo statistikken.
Den sterkestes rett råder når man vokser opp her.
Så fort du går ut av huset, risikerer du å ikke komme tilbake.
Jeg ser meg rundt. Ser du dette bygget?
Dette var et spredningssted. Vi bodde her.
To hus ned, tante Maxine, Tyler Perry, Yulanda, Emmbre, Melva,
de bodde to hus nedenfor, som vi skal til nå.
Dette er huset Tyler vokste opp i.
På baksiden bygget han et klubbhus,
og vi gikk bak dit, under huset
for å slippe unna onkel Emmitt.
Tvers over gaten fra der han bodde,
og smerten fra fortiden kom tilbake.
Her vokste jeg opp.
Og jeg har ikke vært i dette huset på årevis.
Han tok oss med på baksiden, viste oss kroken
der han gjemte seg for mishandlingen.
Dette var gjemmestedet mitt, mitt trygge sted.
Når det ble for mye, gikk du inn dit?
Ja. Jeg tilbragte hele dager der inne.
Jeg var trist på Tylers vegne noen ganger fordi han hadde det skikkelig tøft.
Han hadde det mye verre enn oss.
Det trengte ikke være sånn.
Jeg vet ikke hva Guds budskap var til ham,
og kanskje det har skjedd, for han er vellykket nå.
Mens han har mye på gang,
og han tar seg av mange og velsigner dem.
Men hvordan sover han om natten med tanke på barndommen hans?
Tylers far var en tøff mann da vi var barn.
Han var ikke en du tullet med.
Lo ikke mye, syntes ikke mye var morsomt.
Han var en sterk, hardtarbeidende mann,
men han var en sint, ensom type.
Bare vanskelig, du vet?
Kom bare til tredje klasse, kom fra landsbygda
og var veiledet av hardt arbeid.
Han sluttet på jobb kl. 15:00, kom hjem 15:30.
Det er en hjørnebutikk der, et halvt kvartal unna,
og han hadde kasser med øl.
Men han drakk hver eneste dag.
Så fort bilen kom, visste vi hva som ville skje.
Han kom ut med en kasse med 24 øl.
Han drakk alle sammen til noen kom,
så ble han rasende.
For Junior... For Tyler, beklager.
For Tyler var julingen mer overdreven.
En gang da vi var små, banket han Tyler skikkelig ille.
Hadde blod over hele ryggen.
Han løp ut av huset. Han var liten.
Han løp ut, kom rundt hjørnet til oss.
Og moren vår sa: "Hva? Hvem gjorde dette?"
Det er store merker på ryggen hans.
Omtrent så lange og tykke, eller så hovne.
Det er nevøen min. Et barn. Han var en liten gutt.
TANTE JERRY MAXINES SØSTER
Kanskje syv eller åtte år. Han var liten.
Hun mente alvor når det gjaldt oss. Niesene, nevøene, barna.
Løvemoren, om du vil.
Beskyttet oss for enhver pris.
Om den store bjørnen kom, kjempet hun mot bjørnen.
Så jeg bare klikket.
Jeg gikk og hentet pistolen.
Vi kom rundt hjørnet, mamma dro oss.
Vi hadde på underbukser.
Våre små, hvite truser, og vi gråt.
Så ham på verandaen, drakk som vanlig.
Og jeg spurte hvorfor han slo ham slik.
Han ba meg passe mine egne saker.
Han skulle ikke sagt det.
Hun løftet pistolen, og faren min tok den.
Det var så skummelt, fordi... Jeg tenkte: "Herregud."
Mamma skulle skyte onkel Emmitt.
Og han tok henne på alvor.
Han hørte på henne.
Selv beruset hørte han på henne,
for han husket den pistolen.
Det er ikke mitt stolteste øyeblikk, men det var så vondt.
Jeg kan ikke tolerere det, for jeg refset også mine barn,
men ingen av mine gutter fikk slik juling.
Altså, nei, nei.
Hvordan, når du elsker barna dine?
Hvordan kan hjertet tillate det?
Jeg forsto ikke det. Men det er ikke opp til meg å forstå.
I går da jeg snakket med produsentene
om denne historien, hørte jeg første gang
at du ble slått så ille at du besvimte en gang.
Jeg husker at jeg holdt i et gjerde,
og jeg holder så hardt at hendene blør mens han slår.
-Og jeg holder... -Huff.
Bare prøver å holde for harde livet.
Jeg var så sint i tankene mine.
Jeg ser meg selv løpe fra meg.
-Jøss. -Og jeg fikk ikke den lille gutten...
Jeg fikk ikke den lille gutten tilbake.
Jeg fikk ikke meg selv tilbake.
Det ble så ille at du skar håndleddene som liten gutt.
Ja.
Ja, jeg var suicidal
fordi jeg tenkte: "Hva er vitsen med å leve?"
Med dette enorme barndomstraumet
kunne jeg skape rom i tankene som var ekte.
Mens ting skjedde med meg, uansett hva det var,
om faren min skrek,
om jeg blir krenket, upassende berørt,
gikk jeg til et annet sted i tankene.
Et av mine fluktsteder var en hage,
og jeg kunne se fugler, trær og åkre,
og høre folk ha samtaler,
og se husene deres, bilene deres,
og de minste detaljene på støpselet i veggen,
hva som var plugget i.
Dampen fra kaffen.
Jeg så alt dette i hodet.
Verden var så levende, og så vakker, og så klar.
Stedet jeg trodde var trygt og fredelig, eksisterte virkelig,
og jeg kom dit.
Og jeg ville ikke dra.
Jeg ville ikke komme tilbake til meg selv etter at traumet var over.
De forhøyede sansene sendte meg til disse øyeblikkene.
Måten han ble torturert på som liten gutt, det var tortur,
og å vite at han kunne skille det i fantasien
uten å gå fra vettet.
For så mange barn som behandles like forferdelig som ham,
spesielt av en farsfigur,
de har personlighetsforstyrrelser, og de separerer helt.
Ikke bare i fantasien, men separerer personligheter
OPRAH WINFREY GLOBAL MEDIALEDER
for å tåle torturen, tåle smerten,
tåle den konsekvente uvissheten om når det kommer,
eller hvor hardt det blir, men du vet det blir hardt.
Hans evne til å relatere
er fordi han har opplevd det, og ikke bare snakket om det.
Og derfor kan han snakke til alle andre som har blitt mishandlet
eller tynget eller involvert i noen form for kamp eller krise,
som barn, som voksne.
Han er en av dem
som kan snu smerten til en reell kraft.
Og han ville ikke vært den han er, han ville ikke hatt rikdommen,
berømmelsen, evnen til å fortelle historiene
på den måten hvor han spesifikt
klarer å treffe nerven til det afroamerikanske samfunnet,
om han ikke hadde opplevd smerte.
Folk spør: "Hvordan kan du skrive 20 manus på to uker?"
Jeg har tilgang til det stedet
og ser den verdenen og hører de stemmene, og det bare flommer ut.
Så for det noen synes er rart,
er det for meg bare å få tilgang til et sted
som jeg skapte som barn for å takle ting, og det er akkurat det
som opprettholder mye av det jeg gjør.
Så, igjen, alt finner veien til å jobbe sammen for det gode.
Å skrive i dagbok var terapeutisk for ham.
Han fikk det fra Oprah.
Han snakket om henne tidlig,
ELVIN ROSS BARNDOMSVENN/KOMPONIST
at han en dag skulle møte henne.
"En dag skal jeg treffe Oprah.
"En dag skal vi bli venner.
"En dag får jeg min egen TV-serie."
Han ble så inspirert av episoden
hvor hun snakket om dagbok og å skrive ned alt.
Jeg tror han fant helbredelse i det,
og det var der de første historiene ble født.
Jeg elsker at noen som inspirerte ham, og som han så opp til,
og som antagelig virket... et helt liv unna,
endte med å bli en av hans nærmeste fortrolige.
Men han pleide også å snakke om hvordan hun gjorde forretninger.
Jeg så ham gå bort fra store kanaler
fordi det ikke var hans måte.
Det var en viss formel han hadde.
Men det går tilbake til hans tro, og hva Gud har sagt.
"Det er dette jeg har gitt deg.
"Vær standhaftig og hold fokus."
Og nettopp det har han gjort.
Tyler, du er en visjonær
som legemliggjør det den afroamerikanske drømmen er.
Jeg er dypt beæret
over å overrekke BET Ultimate Icon Award for 2019
til min kjære venn Tyler Perry.
Jeg tenkte på moren min.
Jeg husker som barn, kanskje fem år,
så dro vi til kommunalboligene
der hun noen fredagskvelder spilte kort med andre damer.
Damene hadde ikke mer enn videregåendeutdannelse,
men de var smarte kvinner.
Sterke svarte kvinner.
De hadde gode historier.
Og jeg var en femåring som satt der på gulvet,
lekte med bilene mine, hørte dem snakke om mennene,
relasjonene, smertene sine.
Når en av dem ble trist, fortalte en annen en vits,
og alle begynte å le.
Jeg visste ikke at jeg lærte om livet.
Jeg kom hjem, og faren min slo moren min,
gjorde alle slags ting, sa alle slags ting.
Han gikk ut, og jeg gikk inn og imiterte en av damene,
og hun begynte å le.
Det var en kraft i det som jeg ikke helt forsto.
Mine første ti filmer handlet om henne, ubevisst,
ville hun skulle føle seg verdig.
At svarte kvinner skulle det.
Du er spesiell, du er sterk, du er utrolig.
Da jeg fikk Tyler, eller "Junior", som jeg kalte ham, Emmitt Perry jr.,
var han min eneste sønn i ti år, så selvsagt skjemte jeg ham bort.
Jeg badet ham tre eller fire ganger om dagen.
Jeg kledde ham i en liten sparkebukse.
Jeg synes han var så søt i den.
Og han vokste opp til å bli et veldig kjærlig barn, veldig søt.
MAXINE PERRY TYLERS MOR
Han var veldig søt.
Du vet, Emmitt jr...
Det var bare en forskjell.
Tyler fikk begge deler.
Han fikk sin mors ydmykhet, kjærlighet, eleganse, fred.
Men han fikk farens arbeidsmoral.
Han er bare ikke en drittsekk som sin far.
Med all respekt for onkel Emmitt.
Men han var en drittsekk.
Han var virkelig det.
Og han får se dokumentaren. Jeg må møte ham.
Jeg er voksen nå. Men han var en jævel.
Men når du er yngre, er den store, stygge ulven der.
Men når du blir eldre, konfronterer du ulven.
Og det skjedde med Tyler.
Han ble eldre, tenkte: "Du overkjører ikke meg.
"Du tråkker ikke på meg lenger."
Jeg tenker på moren min,
og hvordan det 21. århundre dømmer henne
og at hun ble hos denne mannen.
Men moren hennes døde da hun var 13.
De giftet seg da hun var 17.
Hun visste ingenting om verden.
Hun visste ingenting om livet.
Og hennes eneste støtte og alt hun visste,
og alt hun hadde blitt lært, var at om han betalte regningene, var han en god mann.
Så hun ble i det hun visste om.
Vi giftet oss i 1963.
Vi flyttet til New Orleans.
Greit.
Og jeg fikk Yulanda, så Melva rett etterpå.
Hadde ikke så mye vett. Bare ble gravid.
Ung og dum. Og...
Fikk søsteren min som 18-åring, den andre som 19-åring, og meg som 24-åring.
Hun er en svart kvinne i Louisiana med tre barn.
Hva gjør hun?
Hva jobber hun med, for å forsørge oss?
Hva gjør hun?
Hun ble.
Og jeg dømmer henne ikke,
for smerten og helvetet hun gikk gjennom selv
bare for å overleve og bevare freden.
Og i tillegg til det elsket hun ham.
Vet ikke hvordan eller hvorfor, men jeg visste hun gjorde det.
Hun elsket ham til hun døde.
Jeg tror hun alltid holdt på alt,
på alle følelser, viste aldri tristhet,
alltid bare smilende og glad, ville alltid ha fred,
at faren min skulle smile.
Hun sendte meg inn for å hilse på når jeg ikke ville.
Han kom inn, jeg gikk ut.
Jeg spurte: "Er han faren min?"
For jeg forsto ikke hvordan denne mannen kunne se på meg
og hate meg med slik lidenskap.
Han hadde så mye hat.
Bare skremselsfaktoren...
Igjen, det onde hatet.
Kom igjen, de trette
Jeg tror jeg har vitner her i kveld
Hvordan taklet jeg det?
Hør her.
Om Gud ikke ga meg noe annet,
så ga han meg en mor som tok meg med til kirken, som ba og trodde.
Jeg vet han er
Jeg ble Tylers pastor som tenåring.
BISKOP PAUL MORTON TYLERS BARNDOMSPASTOR
Det var som om Gud koblet meg til ham på grunn av smerten hans.
Følelsen av fellesskap og tro,
og troen bar meg gjennom noen av de mørkeste tidene,
fra barndommen til ung voksen,
prøvde å forstå hvem jeg var,
hva jeg ville være i livet.
Det hele hang sammen i kirken.
Om du vokser opp kristen, spesielt i det svarte sør,
dreier mye av livet seg om kirken.
Når det gjelder å finne kunst, siden Reagan kuttet kunst på 80-tallet,
var det i grunn kirkespill.
Samfunnsteater holdt liv i kunsten for barn
som ikke hadde tilgang gjennom offentlige skoler.
I oppveksten i New Orleans gikk Tyler og jeg i samme kirke,
Greater St. Stephen baptistkirke.
Full gospelbaptist-kirke i New Orleans i Louisiana.
Greater St. Stephen var arrangementstedet i byen da,
så det var et slags utløp for kristne.
Folk fra alle samfunnslag gikk i den kirken.
Den fungerte som byens kirke.
Jeg var musiker, femtevalget blant keyboardspillerne,
pleide jeg å si.
Og Tyler var i koret.
Det var ganske stort å gå i Greater St. Stephen.
Det var enda større å være i koret.
På min mors side var bestefar prest,
oldefar var prest, hans far var prest,
og vi kan finne prester helt tilbake til slavetiden.
Så selve kirken, troen, Gud er i blodet mitt.
Det er i DNA-et mitt.
Han har alltid vært...
Han har alltid vært en leder.
Jeg vet mange kanskje ikke kjenner til historien,
men som tenåring skulle Tyler
bli predikant.
Jeg gikk på presteseminar, studerte, lærte mer om Bibelen.
Det var tid for min første preken.
I vår menighet må man holde det vi kaller en prøvepreken.
Du må være ydmyk. Du må...
Det er en høytidelig situasjon hvor du bare står der:
"Greit, jeg delte den typen ord som du skal gi.
"Nå skal du."
Min tante Thelma var der, moren min var der.
Alle var så stolte for at jeg skulle holde min første preken.
"Og Noa gjorde i ett og alt som Herren hadde befalt ham."
Jeg sitter der for prøven hans.
Han reiser seg, hedrer meg, hedrer kirken,
og så: "Hør, folkens. Folkens, bare..."
Og folk brøler av latter.
Jeg sa: "Hei, du skal ikke gjøre det.
"Dette er alvorlig.
"Du prøver å bestå testen."
Noa, jeg trodde du sa det skulle regne.
Etter det var over, kom han bak meg, og han sa, foran alle:
"Dere vet, om Gud kaller, kvalifiserer han dere.
"Men ikke alle er kvalifisert."
Jeg stoppet ham i begynnelsen.
Jeg sa: "Nei, nei. Du er ment for noe annet."
Foran tanten min, foran alle.
Jeg var knust.
Så, mens jeg prøvde å finne ut
hva jeg skulle gjøre med dette,
dette "kallet",
hører jeg den stemmen som sier:
"Jeg tar deg med et annet sted for å snakke med flere."
Jeg visste ikke hva det var ennå, jeg visste ikke hvordan,
og det har vært det mest frustrerende
i mitt tidlige liv og karriere.
Jeg har en far som sier jeg er en dum jæ...
Jeg vil aldri bli noe, jeg er en dritt...
Jeg er en drittsekk, hele livet.
Jeg trodde aldri folk faktisk ville se meg gjøre noe,
respektere meg som skuespiller.
Legger du til alle de hvite som kontrollerer alle aspekter ved det,
var det ikke engang en mulighet eller et alternativ.
Jeg husker at jeg var i koret
og gjorde en greie med alle dyrene i arken, og Noa.
Jeg husker det. Jeg husker at jeg sto der.
Dette var min tid til å skinne,
for jeg hadde to replikker foran kirkelyden.
-Vi vil ha regn. -Vent, søster.
Jeg vil vite hva du bygger den store greia for?
Skal Gud sette skoene sine der eller noe?
Siden du tar med to av alt,
har jeg to luftrensere, det trenger du.
Han kunne relatere til folk.
-Vi vil ha regn. -Vi vil ha regn.
Vi vil ha regn.
Få det til å regne. Få det til å regne.
Jeg tror det var det som drev ham.
-La det regne -Regne
La det regne ned over meg
Regn, regn, regn
Regn ned over meg
Regn, regn, regn
Jeg skal si deg dette.
New Orleans støttet ikke Tyler noe særlig.
Han måtte bort.
Han elsker byen, ikke misforstå.
Han elsker denne byen.
Men byen produserte ikke Tyler Perry.
Skjønner du?
Atlanta produserte ham.
På 90-tallet var det en stor migrasjon.
Alle svarte flyttet til Atlanta.
Noen og tjue år gammel la jeg alt jeg hadde
inn i Hyundaien min og kjørte til Atlanta.
ATLANTA SØRSTATENES SVARTE MEKKA
Å flytte til Atlanta var stort for å forstå hva jeg kunne bli.
NY SVART MIDDELKLASSE
Jeg ser svarte gjøre det bra,
og det var ikke noe vi hadde i New Orleans.
Det var dop, gjenger, voldtekt, drap, forferdelige grusomheter,
og å komme ut av det og inn i Atlanta,
der langerne i hodet mitt
ble erstattet av svarte leger og advokater
der folk i nabolaget hadde mer enn de trengte,
og følte at de fortjente det.
Det var som: "Jøss, dette er det lovede land."
Det er et hjerte som slår i denne byen for at svarte skal trives.
Det, for meg, er en åpenbaring.
At jeg fortjener det også,
for jeg er like god som alle andre.
Så jeg kom hit for det svart ungdom kalte Freaknik på den tiden,
som er vårferie,
men da jeg så folk gjøre det bra, visste jeg at Atlanta var mitt hjem.
Å se alt håpet rundt meg,
det er det denne byen og delstaten representerer for meg.
Jeg jobbet der jeg kunne, sparte nok penger
til å leie et teater, og satte opp mitt første skuespill.
Flyttet til Atlanta flere år senere,
og han kom til meg en søndag etter kirken
og sa: "Husker du meg?"
Og jeg sa: "Faktisk."
"Jeg har et stykke kalt I Know I've Been Changed."
Og jeg sa: "Var det ikke det som feilet?"
Han sa: "Vi begynte igjen, og jeg mistet musikksjefen min."
Jeg leide 14th Street Playhouse til stykket,
fordi jeg trodde folk ville komme.
Vi øver til forestillingene.
Det er plass til 200 der.
Jeg sjekket billettsalget hver dag.
De sa: "Å, du solgte en i dag."
Ok, vi er to uker unna.
"Å, du har solgt fire billetter."
"Greit."
Jeg vet ikke hva jeg tenkte på,
at folk skulle komme på teater
nasjonaldag-helgen.
I kveld har mannen som skrev stykket,
og de flotte skuespillerne,
de har kommet hit for å gi oss innsikt
i prøvelsene vi må gjennom i livet.
Noen av oss har stått i mange stormer...
"I KNOW I'VE BEEN CHANGED" SISTE AKT
Det handler om voksne overgrepsofre
og de langvarige konsekvensene de må leve med.
Det forteller en personlig, gjenkjennelig historie.
KEITH CORSON, PH.D. FILMPROFESSOR
Statistikken
over hvor mange ofre for overgrep og barneovergrep det finnes,
det er noe som ikke snakkes mye om,
men det er noe mange må takle.
Når det pakkes inn i et oppløftende budskap,
kan du ta traumet og gjøre det positivt,
så Perry har et motiverende premiss.
Jeg husker dette.
Og jeg tror det har fortsatt i arbeidet hans.
Det var rundt 30 i publikum,
og jeg trodde jeg skulle se 1200 over helgen.
Det var et tøft øyeblikk og en hard lekse.
Av de 30 som var der,
var det én som ville investere.
Jeg sa: "Virkelig?
"Jeg kan gjøre lysene. Jeg sparer på det.
"Greit.
"Jeg kan selge godteri i pausen, for det kan jeg også.
"Så kan jeg gå på scenen igjen, så jeg får skiftet,
"selge godteri, styre lys.
"Og jeg kan kjøre." Alt for å spare.
Vi var så blakke at vi måtte dele burgere.
Han tok halve, jeg tok den andre halve.
Vi tok en håndfull pommes frites
og snakket om de store drømmene hans.
Vi deler en burger, og han sier han blir rik en dag.
Han sa: "Det handler om å lære.
"Det er ikke fiaskoer."
Han trodde på seg selv.
Han trodde på prosjektet, han ville spre budskapet,
så han holdt kursen.
Jeg hadde jobber mellom stykkene.
Så jeg gikk til sjefen og sa:
"Jeg må ha fri for å sette opp et stykke."
Moren min leide en varebil så jeg kunne kjøre skuespillerne.
Det var min karrieres verste stykke.
Jeg har ennå mareritt om det.
Jeg pakket alt i bilen, og kjørte ned til Spartanburg.
Av alle helger kom det en orkan da.
Jeg fullførte showet.
Ingen kom. Jeg kom tilbake.
Det regner så mye at jeg flyr.
Den store bilen, med alle tingene baki,
og jeg gasser på fordi jeg var så sint på Gud.
Jeg tenker: "Du ba meg gjøre det.
"Jeg hørte stemmen.
"Hva skjer?
"Hver gang jeg setter opp et stykke, forlater du meg."
Om og om igjen skjedde det, og jeg tenker: "Hva gjør jeg?"
Og jeg bare flyr.
Brydde meg ikke om livet.
Når du skal få en ny start, kommer det alltid en storm.
En storm varsler alltid at du har vokst fra der du er.
Men å høre moren min si at stykket aldri ville fungere,
det knuste meg, for hun var min eneste støtte.
Jeg kom hjem og fortalte at jeg ikke hadde tjent nok til å betale bilen.
Det var det.
"Hva... mener du med at du ikke tjente denne jæ..."
Hun klikket.
"Gi opp. Du klarer det aldri."
Jeg glemmer det aldri. Jeg gråt.
Hun var foran meg på sofaen, for hun røykte.
Hun sa: "Hvordan skal jeg betale 300 dollar på kredittkortet,
"for du løper rundt med dette..."
Og hun bare røyker.
Og jeg sitter på sofaen, og hun er der og gjør det,
og tårene renner ned kinnene mine,
og hun røyker, og hun innser innimellom all banningen
at jeg er stille.
Hun snur seg og ser tårene mine.
Og så fikk hun tårer i øynene.
Hun sa: "Kjære, unnskyld. Jeg vil bare at du skal få deg jobb."
Jeg kom hjem til et varsel om utkastelse,
og endte opp på gata.
Etter syv år med å gjøre stykket om og om igjen,
og det ikke fungerte, måtte jeg få en ny jobb.
Nedslått sa jeg: "Jeg gjør ikke dette lenger."
Så fikk jeg en telefon fra noen med en mulighet
til å sette opp stykket på House of Blues. De ville jeg skulle gjøre det igjen.
Jeg sa: "Nei, jeg er ferdig."
Jeg begynte å tenke og høre stemmen, og be om
at jeg burde.
Nå hadde jeg vært hjemløs, på gata.
Jeg ville ikke det igjen.
Jeg visste jeg hadde trygg inntekt,
men stemmen var så klar.
Så jeg sluttet i jobben.
Vi skal sette opp stykket.
Jeg tenker det blir samme historie igjen.
Jeg ville bare gjennom showet.
Jeg satt i garderoben
og jeg sa: "Gud, jeg har fått nok."
Jeg var 28 år, og jeg sa: "Jeg kan ikke fortsette slik.
"Jeg vet du ba meg gjøre dette, fortsetter å bringe meg hit.
"Men jeg hører ikke fra deg i disse situasjonene,
"når jeg ikke får betalt for meg,
"når jeg spør familie
"om å låne penger så jeg kan spise."
Men når Gud forteller deg noe,
og du vet det i sjelen din, går du til det Gud forteller om.
Så jeg sa: "Jeg gjør det ikke mer, Gud",
"og jeg hører en liten stemme si til meg: 'Jeg er Gud.
"'Jeg sier når det er over. Du sier ikke når det er over.'"
Jeg reiste meg og så ut vinduet, og det var kø rundt hjørnet,
i kulden, som prøvde å komme seg inn på The Tabernacle, House of Blues.
Stykket begynner. Jeg går ut på scenen. Det er stappfullt.
Alle vitser treffer, alle replikker treffer.
De elsker det. De ruller rundt i stolene sine.
På slutten av stykket bukker jeg til stående applaus.
Støvet ristes ned fra taket
fra alt bråket i rommet.
Livet mitt endret seg i det øyeblikket.
Ble oppringt av en nasjonal promotør:
"Vi vil ha deg til Fox Theatre neste uke."
Plass til 4500. Vi gjorde tre eller fire forestillinger, alle utsolgt.
Det var begynnelsen på noe jeg ikke var klar for,
fordi jeg hadde hatt så mye negativitet i livet.
Så mange hadde fortalt meg hva jeg aldri ville bli.
Ingen sa hva jeg kunne bli.
Og plutselig hadde jeg suksess.
TYLER PERRYS I KNOW I'VE BEEN CHANGED GOSPEL-MUSIKALEN
Og stykket var større og bedre.
Nytt sett, lys og lyd.
Det er enormt.
Jeg forlater stykket for et nytt:
I Can Do Bad All By Myself.
Er du med i dette?
Ja, det er jeg.
Jeg spiller en 68-årig kvinne, Madea.
En 68-årig kvinne?
Jeg skulle gjøre Madea-rollen liten,
ganske rask, fem minutter på scenen, få folk til å le, og gå av scenen.
Jeg skylder deg ingenting!
Han startet med Daddy Joe i I Know I've Been Changed.
Så gikk han til karakteren Madea.
Det første stoppet vårt var i Chicago.
Det var Madea og en annen artist som skulle være i stykket.
Solgte alle disse billettene i Chicago,
så kom hun aldri.
Så alle kom for å se henne, og hun var ikke der.
Det var skummelt.
Jeg måtte si Madeas og hennes replikker.
Men publikum tenker: "Tuller du med oss?"
Noen må fortelle meg hva som skjer.
Jeg så på ham. "Det føles som at vi har tapt Super Bowl."
Takk for tålmodigheten,
for jeg vet det har vært en kamp.
Vet det var vanskelig.
Vært vanskelig for oss.
Etter all den suksessen, nok en fiasko.
I din sesong er ikke det rundt deg viktig.
Uansett hva eller hvem det er.
Ingen kan hindre deg i å nå det som er ditt...
Du har gjort jobben.
Ingen har gjort dette, så ingen kan ta det vekk,
og jeg våkner hver morgen og takker Gud.
Han ringte meg tidlig.
Sier: "Stå opp."
Jeg sier: "Ok."
"Vi skal fikse det."
Han jobbet med manuset,
vi møttes til øving, jobbet med litt musikk.
Og den onsdagskvelden...
Stykket åpnet på tirsdag.
Den onsdagen kom han ut som Madea, og fikk litt latter.
Hallo?
Hei, hvordan går det?
Neste kveld gjorde vi det igjen. Neste dag fikk han mer latter.
Hvordan ser jeg ut i dag?
-Du ser også bra ut, Miss Mabel. -Tusen takk!
Innen vi kom til slutten av helgen,
var teateret fullt, og alle hadde latterkrampe.
Han omarbeidet stykket helt.
Madea hadde blitt stjernen.
Elsket det.
Vi er så fornøyd med Madea.
Madea, uten tvil.
Jeg elsket det.
Absolutt elsket det.
Kan se det ti milliarder ganger.
Madeas karakter kan fortelle alt om seg selv.
Fortelle deg alt om deg selv, drikke mer enn deg og forbanne deg.
Så bre over deg.
Et sørlig begrep. Kort for "kjære mor".
Det afroamerikanske samfunnet,
spesielt i sør, er matriarkalsk.
Familiene drives av store mødre.
Du kan være hva du vil i denne verden.
Du har ikke et Black Panther-parti uten kvinner.
Om du er svart og fra sør, kjenner du til Madea.
Helt ærlig.
Kan være tanten din, moren din, bestemor eller søster.
Du kjenner noen som er løst kjent med Bibelens prinsipper.
Kanskje ikke lest den,
men vil fortelle deg: "Jesus sa: Vær snill med ham."
Du sier: "Jesus sa aldri..." Hva sa jeg?
Sa jeg ikke du ikke skulle...
For meg er det genialt.
Du kjenner fetteren som strever med avhengighet,
og du kjenner de som måtte bo med en tante.
Du vet de fetterne bare fikk utdannelse
og ble selvstendige voksne
fordi den tanten tok dem til seg.
Kom hit i dagslys.
-Ikke kom innom midt på svarte natta. -Vær så snill!
Kom inn her.
Hvem er ved døren?
-Jeg blir lei av alle... -Hold kjeft, Joe. Jeg tar det.
Stykket begynte å ta av,
og jeg reiste fra by til by,
så 99,999 % svarte i publikum,
fullstappet.
Snart hadde han 300 forestillinger i året, for 30 000 mennesker i uka.
Stykkene turnerte og solgte ut arenaer
langs sørstatenes såkalte "Chitlin' Circuit".
Det er rik tradisjon med gospelteater,
og det er rik tradisjon i Chitlin' Circuit,
en slags historie om svart teater.
Den kretsen var så fantastisk.
Josephine Baker, Billie Holiday og Ella Fitzgerald,
alle de som ikke kunne opptre i hvite virksomheter,
så de dro av sted til små steder
med fritert kylling og chitlins.
Og de reiste landet rundt, og ble så kjent blant sine egne
at de kunne forsørge seg selv og leve godt.
Så se for deg Chitlin' Circuit.
For meg er det en veldig ekte ånd,
genialt av ham å gjøre det.
Han står på alle de skuldrene.
En gigant på giganters skuldre.
Kan du gjøre det igjen? Ja, akkurat sånn.
Ja, bare en gang til!
Jeg reiste fra 1998 til 2004,
gjorde 300-og-noe forestillinger i året,
over hele landet, ende til ende, og før sosiale medier.
Jeg kommer ut på slutten:
"Skriv deg opp, her er hjemmesiden min."
Folk sa: "Din WWW-hva?"
Jeg hadde noen millioner som fulgte nettsiden,
så jeg kunne sende en e-post og selge ut arenaer
over hele landet før vi reklamerte.
Det Perry begynte å gjøre og har fortsatt med,
er å støtte egne prosjekter økonomisk
og ta risikoen om det går galt.
Det var vakkert for meg å forstå
at vi har kraften til å støtte og løfte hverandre,
for da jeg kom inn i kretsen,
snakket ingen om tingene
som plaget oss som samfunn,
som overgrep og voldtekt, avhengighet, i denne grad.
Jeg ville vise det i rammer som fikk deg til å le,
og le så mye at du ble komfortabel.
På slutten av stykket bruker jeg rundt 20 minutter
og snakker om hva som plager oss,
og hvordan vi kan hjelpe.
Hva skal jeg gjøre nå?
Reis deg og lev videre.
Det er greit å sette seg, deprimert et øyeblikk,
gråte over det, gjøre det du må, men ikke bli lenge.
Reis deg og lev videre.
Den største forskjellen på et Perry-stykke
og et tradisjonelt eller Broadway-stykke,
er at de har forskjellige målgrupper.
Jeg husker at jeg tok med moren min til Broadway,
og var alltid spent på det.
En dag sa hun: "Jeg liker Broadway-stykkene,
"men jeg liker best å se Tyler Perry-stykker."
Jeg spurte henne hvorfor.
Hun sa: "Jeg føler meg trygg der."
Tyler Perry, vi elsker deg.
-De elsker det. Vel... -Vi elsker Madea.
Noen ser på Madea som en fortsettelse
av fedmedrakten og dragshowet
som emaskulerer svarte, mannlige artister.
Det er herlig.
Gleder meg til Sherman gir meg barnebarn.
Som med Eddie Murphy, med Martin Lawrence.
Men det gjør noe mer nyansert og komplisert.
Det gjør ikke narr.
Det er å legemliggjøre det med respekt.
Madea?
Om Tyler Perry er "Tyler Perry, produsenten, regissøren",
Ikke kledd i drag er han midtpunkt i merkevaren
og Madea er der ved siden av ham.
Denne karakteren er stor i arbeidet hans
og i det offentlige samspillet med arbeidet hans.
Både på fan-nivå,
ettersom Madea antagelig er en signaturdel
av det folk tiltrekkes, eller har blitt tiltrukket av,
i å verdsette Tyler Perry, og i kritikken.
Madea må være midtpunktet i det også.
Så Madea er viktig.
Madea er en stor del av merkevaren.
Og fra New Orleans, Tyler Perry.
Og Tyler Perry er sentrum i hans verden.
Han er solen og månen,
han er hele universet, han er Gud selv.
Faderen, Sønnen, Den hellige ånd.
I sitt arbeid er han det.
Og dermed handler det egentlig om ham.
Og når jeg sier det er om ham,
vil jeg endre hvordan vi forstår dette.
Representasjonspolitikken for kvinner er problematisk.
Men om vi såvidt skreller av litt av forkledningen,
om det handler om Tyler Perry, så handler det om patriarkatet.
Det handler om svart patriarkat.
Handler om giftig, svart patriarkat.
Det handler om maskulinitet.
Det handler om at svarte menn ikke
forstår svarte kvinners erfaringer,
selv når de ser dem på nært hold.
Faktisk bør vi være på vakt.
Du er så nære svarte kvinners erfaringer,
så nære traumene, og likevel er det uleselig for deg.
Du forstår fortsatt ikke.
En mann spiller rollen,
men mannen er så god til å forstå denne kvinnen og andre som henne.
Og som mann validerer han mange kvinners følelser.
Svart kvinne-komponenten er en viktig kulturell stemme fra samfunnet vårt,
fordi det er den sanneste representasjonen for ledelse.
La oss sette den svarte mannen i en svart kvinnes kjole
og gi ham evnen
til å bli den ultimate frelser,
for å styrke den utsatte svarte kvinnekroppen.
Alt dette er abstraksjoner.
Ingenting handler om menneskelighet.
Ingenting handler faktisk om å se hverandre.
Det er ikke egentlig Diary of a Mad Black Woman
eller en sint, svart kvinne,
men dagboken til en marionett.
Jeg kan bare snakke som det jeg er.
Jeg er en slags poet, og om jeg er poet,
er jeg ansvarlig for mitt synspunkt,
for de som produserer meg, og de som kommer etter meg.
...forstå hvorfor bestemoren min, moren min,
tantene mine elsker dette,
og familien min i sør, hvorfor de elsker det.
Jeg kan ikke se på uten å grøsse...
Hans siste film er over streken.
Jeg ser noen kvinnefiendtlige tendenser der.
Jeg vet ikke hva han prøver på i film.
Trenger nok å jobbe med det i terapi.
Hele livet har jeg merket at entertainere, artister,
de kommer fra smertefulle bakgrunner
med mishandling og alt mulig.
Jamie Foxx måtte henge fra seg kjolen,
men Tyler Perry er milliardær og liker å ta på seg kjole.
Hvorfor er ikke Black Lives Matter her
og protesterer mot at enda en svart mann
kler seg ut som kvinne for å tjene penger?
TRANSER SOM TYLER PERRY BRENN I HELVETE
Gå ut i verden og appeller til de onde.
Han ba oss forkynne evangeliet.
Forkynne evangeliet, avsky synd og angre dine synder.
Jesus Kristus...
Jeg føler at du har funnet ut av din egen trommes takt,
og det er det du danser til, og det virker for deg.
Du later ikke til å bry deg.
-Nei. -Jeg vet ikke hvordan.
Nina Simone sa det, glemmer det aldri.
Hun sa: "Du vil bruke opp alt du har
"ved å gi alle det de vil ha."
Moren min lærte meg verdien av å være den jeg er, av svartheten.
Hun sa: "Ikke la andre si hvem du er.
"Du vet hvem du er, hvor du kommer fra."
Jeg så historiene hennes, kampen,
jeg forteller det jeg kommer fra.
Og derfor vinner de,
fordi folk kjenner seg igjen i historiene.
Uansett hva kritikerne sier:
"Forstår ikke hva det er."
Jeg gir blanke... for jeg snakker til oss.
Det er derfor millioner ser stykkene mine hver uke.
Derfor folk møter opp og sender filmene til topps.
Jeg snakker til oss, kobler til oss.
Skjønner du?
Takk, Tyler Perry.
Vær så god, Kenya Barris. Bruker vi etternavn?
Det var et spesielt øyeblikk.
Ja.
I 2003 kom en haug opptak til kontoret mitt
og en lapp hvor det sto: "Jeg vil introdusere deg for Tyler Perry.
"Han er interessert i å lage en film."
Så jeg tenkte...
Jeg ringte hjemmeunderholdningsavdelingen,
og spurte: "Har dere hørt om Tyler Perry?
"Det virker som han har tjent enorme summer på video."
De sa: "Aldri hørt om ham."
Og jeg spurte: "Kan dere sjekke
"om noen i bransjen vet hvem han er?
"Hvordan kan noen tjene så mye uten at vi har hørt om ham?"
Ble ringt opp. Ingen har hørt om ham.
I mellomtiden hadde jeg en mangfoldskomité jeg møtte nå og da,
og snakket om hva slags filmer som var interessante for dem,
og hvem som var interessant.
Jeg starter møtet med å spørre: "Hvem har hørt om Tyler Perry?"
Alle de svarte i rommet rakk opp hånda.
Ingen hvite.
Det er noe som skjer her.
Du nevnte Lionsgate.
Var det noen der som var åpen for deg?
Ja, Mike Paseornek.
Det var han som sa: "Vi må gjøre dette med deg."
Sa til Charles: "Vi vil møte Tyler."
Jeg var i LA. Hadde filmet min første film.
Har nettopp filmet. Jeg er spent.
Gleder meg til dere får se.
Det er Diary of a Mad Black Woman, filmen.
Det blir fantastisk...
Da Diary of a Mad Black Woman kom ut i 2005,
ante ikke kritikerne hvem han var.
-Hvem er du? -Hvem er du?
Dette var en tilfeldig film som ble vist på kino,
som ikke hadde blitt reklamert for på TV,
som ikke hadde kommet til skrivebordet deres.
Så de visste ikke hva filmen var.
Så de tenkte: "Greit, kanskje det er en kortvarig ting.
"Det vil tjene et par hundre dollar på hver kino og så forsvinne."
Men da de så tallene...
De innså at filmen var mye større, og at den må ha hatt større publikum.
Rundt den tiden Tyler kom til Lionsgate,
visste ingen hvilken rakett som hadde landet på plenen.
Men de visste det da det dro.
Det gjorde inntrykk.
Det er sprøtt at Diary of a mad Black Woman
var film nummer én i USA i 2005, 25. mars,
og 25. mars 2022
var A Madea Homecoming den mest strømmede filmen i USA.
Denne... har faktisk tatt fyr.
Så 17 år senere er den fortsatt nummer én,
folk haster fortsatt av gårde for å se premieren.
Og Brown, du prøver å lukke bagasjerommet imens, ok?
Det går tilbake til forholdet hans til publikum.
Vent, Madea!
Roger Ebert skrev en skarp anmeldelse av den første filmen hans.
Og etter at filmen kom ut,
hadde han aldri fått flere e-poster eller meldinger
om hvor feil han tok.
Folket snakket.
Han sa: "Jeg skal skrive en ny anmeldelse."
Men det vi snakket om,
det utrolige med Tyler er at han brøt alle regler.
Første samtalen i studio, da en leder sa til ham:
"Svarte folk går ikke på kino."
De tok feil av alt når det gjaldt Tyler.
Og jeg tror et monster som Hollywood må beskytte seg selv,
og en måte å gjøre det på er ved å være kritisk.
Men Tyler fortsatte å lykkes.
Debuten som en braksuksess var et sjokk for kritikerne,
men ikke for filmskaperen
som hevder Hollywood har ignorert dem
som strømmer til filmen.
Det var en lang reise...
-Det kom fort? -Ja.
Perry lagde filmen for omtrent fem millioner dollar.
Den solgte for omtrent til ganger så mye.
Perry kom hit ved å nekte å spille etter Hollywoods regler.
Han krevde kreativ kontroll over prosjektene.
Den første fredagen, åpningsdagen, var vi nummer én på kinoene.
Jeg måtte stoppe bilen.
I mars 2004 ga Tyler meg manuset til Diary.
Innen sommeren filmet vi.
Neste februar var den på kino, åpnet som nummer én.
Hele byen snakket om det
da denne filmet åpnet som nummer én.
Det var uforventet.
Det er noe de kaller sporing i filmindustrien,
der de bruker data og undersøkelser
til å forutse hva bruttoen for helgen blir.
Og de hadde grovt feilberegnet.
De ante ikke hva det var.
Det overrasket alle, og det var fantastisk. Det var flott.
DAGBOK OM SUKSESS
Store studioer hører etter
og tar til seg forfatter-produsentens suksessdagbok.
Det jeg tror skjedde etter Diary of a Mad Black Woman
ble en hit på billettkontoret, var en tilbakesporing
for å finne ut hvem Tyler Perry er,
og hvordan han fikk publikum til å komme til filmen
vi ikke hadde hørt om, som virket uviktig.
For den var viktig, og folk kjente ham.
Han var ikke bare noen som var synlig innenfor de vanlige lokalene.
Oppfatningen av Tyler Perry var at han var en outsider.
Jeg tror ikke folk forsto hans økonomiske verdi.
Enkelte gjorde det.
Jeg så at det traff en nerve
og ga et nivå av dybdeforståelse
som vanlig media ikke kunne forstå.
Du snakker til et publikum som har blitt undertjent,
og i mange tilfeller ikke i det hele tatt, spesielt innen teater.
Så det var vanskelig for konvensjonelle medier
å forstå hva som skjedde der,
spesielt om du ikke vokste opp i svarte kirker.
Vokste du ikke opp der folk ble undertjent,
visste du ikke hva som skjedde.
Hans evne til å snakke til publikum
som nå er trofaste fans,
snakke til et publikum som sier:
"Jeg hører deg, ser deg, føler deg, vet hvem du er.
"La meg hjelpe deg å løfte historiene."
Han har gjort det like godt som noen.
Det mange hvite glemmer, er at det finnes en hel bransje,
som alltid har fantes, av oss.
Folk vil ha underholdning, og de vil se det.
De ignorerte alle dem, men det gjorde ikke han,
for mange billetter til ti dollar utgjør mye penger.
Hallo.
Tyler Perry lever opp til høye forventninger.
Madeas Family Reunion, oppfølgeren til Perrys suksessfilm
Diary of a Mad Black Woman, har tjent over 30 millioner
og dominerer helgen på kinoer.
Filmen tjente 30,25 millioner over helgen.
...hold fast på topplassen på billettkontoret.
Enhver artist bør kunne følge sin kunstneriske bestrebelse,
men mye som er ute i dag, er bare tull.
Vi snakker om Tyler Perry nå.
Nei, jeg mener, hør...
Er det kanskje det svarte USA vil se?
Du stemmer med lommeboken din.
Du stemmer med tiden din, når du sitter foran idiotboksen.
Mannen har et svært publikum, og Tyler er veldig smart.
Kirkebusser kommer, stappfulle.
Kjøpte sitt eget fly.
Du kan kjøpe et fly. Du har penger.
For meg er bildespråket urovekkende.
Er det en skuffelse for deg
som regissør og afroamerikaner...
Jeg tror ikke Tyler Perry
kom inn på den kreative markedsplassen for å redde det svarte samfunnet.
Om han gjorde det, tror jeg...
...han ville ha kommet fullt bevæpnet.
Noe han ikke gjorde.
Og jeg har ingen bevis.
Betyr ikke at det ikke eksisterer, at jeg har rett.
Det betyr bare at jeg ikke ser bevis
på at han ankom bevæpnet og informert,
med en intensjon om å gi noe nobelt
og verdifullt til et svart og brunt samfunn.
Jeg tror ikke det.
Det er definitivt mer sårende fra ditt eget samfunn.
Men samtidig er hans samfunn
det som fikk ham dit han er nå.
Så ikke hele samfunnet. Det er noen få.
Men vi elsker dem også.
Jeg tror det vanskeligste i all suksessen ikke var å kjempe mot Hollywood.
Det var de svarte.
Det er en viss klasse svarte som ser ned på alt fra Tyler Perry.
Når jeg slår opp historien
om hva vi svarte har gjort mot hverandre,
andre som lykkes, er det ganske interessant.
Amos 'N' Andy var de første afroamerikanske på TV.
Og det var NAACP som boikottet... Den første TV-boikotten noensinne.
Så serien ble tatt av lufta i 1953,
og det var ikke flere svarte roller på TV før sent på 60-tallet.
NAACP boikottet Purpurfargen
på grunn av skildringen av svarte menn,
og Alice Walker, svart kvinne, som skrev dette.
De demonstrerte og boikottet utenfor Oscar-utdelingen.
Langston Hughes kalte Zora Neale Hurston "en ny type svart"
fordi hun snakket med sørstatsdialekt, og skrev på den dialekten.
Så jeg lærte fra tidlig av
at det er greit, det er sånn det er.
Uansett hvor godt du mener noe,
uansett hvor mange det løfter opp fra fortvilelse og tristhet,
har det bare betydning for visse kritikere
hvis det er det de anser som kunst.
Det jeg ikke gjør, ikke kan gjøre, er å endre hva og hvem jeg er,
det jeg er kalt til å gjøre, og hvordan jeg gjør det fordi noen...
Noen kritikere ikke synes det er kunst.
Publikummet er der.
Han ga oppmerksomhet til et publikum
som ble ignorert, og sa: "Kom opp til oss."
Og han sa: "Nei, jeg er her nede med dere."
"Vi skal le av det vi ler av
"under familiesamlinger.
"Vi skal offentliggjøre det vi synes er gøy."
Når du ser på hvit komedie...
De kan gjøre de latterligste ting,
og de bærer ikke byrden av: "Du får alle irer til å se dumme ut."
"Du får alle skotter til å se..."
"Du får briter til å se..."
Mel Brooks brydde seg ikke om kulturen,
han brydde seg om å være morsom.
Og om det brukte anekdoter han hadde eierskap eller kontroll over,
var det tillatt.
Og Perry har gjort det samme.
Han var genial som gjorde det.
Vent Vent litt
Trodde jeg var ferdig
Når jeg kjøpte en Aston Martin Trodde dere den var leid
Flekser for dem Jeg er som Skipper'n med spinat
Dobbel M er mitt team Rozay kaptein, jeg løytnant
Jeg teller en million Og jobber som om jeg er blakk
Lamboen, min nye Kjører ikke som min Ghost
Jeg kjører rundt i byen min Med hånden på pistolen
For de vil ha meg død Og jeg må komme meg hjem
Jeg elsker det.
God morgen.
Vet ikke om noen som har holdt på slik.
La oss se på de største regissørene og skuespillerne.
De har ikke hatt 19-20 filmer
der publikum kommer hver gang.
Dette er historisk.
Tyler har bygget en fanbase hvor du kan slå på en bryter
og de kommer. Det ga ham en fordel over alle andre filmskapere der ute.
Det han har gjort som andre ikke gjorde,
var at han gjorde det om til film og TV, og han kontrollerte det.
Det som verdsettes i bransjen,
er å eie noe.
Og det du eier, er papirer som gir deg rettigheter.
Og Tyler ville eie alle rettigheter, selv før han hadde innflytelse.
Eierskapet var, fra starten av,
det viktigste for Tyler, utenom det kreative,
fordi det ga ham kontroll over hva han ville.
Å gi bort eierskap er ikke et alternativ.
Om jeg skrev og produserte og jobbet hardt, kan ikke du eie det.
Jay-Z har en tekst som sier:
"Dere der ute tar forskudd, mens vi tar de ekte sjansene."
Og det traff meg, for jeg ville aldri være en person
som må vente på at noen gir meg en sjekk
for å si: "Greit, lag noe til dine egne."
Vi går ikke inn på detaljer,
men det var mange ganger folk stilte spørsmål ved historiene,
og han sa:
"Hør. Bare la meg bruke markedet mitt.
"Jeg kjenner markedet mitt. Ikke belær meg."
Og de ville alltid gi kritikk,
og så innså de at han faktisk forstår det.
Bare kom deg unna.
Og det er sant.
Jeg er ikke sint på noen som ikke vil eie.
Som ikke vil ta det ansvaret.
For det er hardt arbeid når du er eier.
Og det er ingen som jobber mer enn meg.
Ingen kan jobbe mer enn meg.
James Brown ville bukket under.
Jeg husker jeg hørte historier tidlig
da han presenterte sin første serie til noen ledere i Hollywood.
De ville gi ham tilbakemeldinger. "Vi kjøper noen episoder av deg."
Og han sa: "Hva? Det er ikke det jeg gjør."
Det gjorde dem uinteressert, og da ble Tyler uinteressert.
Jeg tror han tenkte: "Hvordan gjør jeg dette selv?"
Og så, siden Tyler er Tyler, revolusjonerte han hele modellen
og lagde en ny måte å selge TV på.
Det du gjorde, var å lage en pilot.
Ble piloten plukket opp, håpet du på 12 til 20 neste sesong.
Om det virker, 20 nye.
Så alle ville nå opp til 100 for syndikasjon,
som betyr langsiktige penger og gjentakende inntekt.
Han presset seg sterkt inn.
Han var banebrytende med sin originale serie,
som han gjorde som en del av 10-90-formelen.
Vi betaler for ti episoder.
Om de treffer en viss markedsandel, kjøper nettverket 90 til.
Som umiddelbart får deg til syndikasjon.
En god forretningsavtale.
Det var unikt for ham, og det var genialt.
Jeg visste at tradisjonelle studioer ikke ville gå for dette.
Du trengte en boutique-operasjon i syndikeringsbransjen
som var villig til å ta sjanser, og viktigst av alt,
som ville gi Tyler kreativ frihet til det han ville gjøre.
Det andre geniale er at Tyler eide det.
Så rullet og gikk det.
Og, som ikke hadde blitt gjort før,
men dette er skjønnheten i å jobbe med Tyler Perry.
Tyler var villig til å bruke egne penger på å produsere de ti episodene.
Jeg prøver å få ti klare til TBS, i hvert fall de første ti.
Så da kunne han ikke bare eie dem og ha full kreativ kontroll,
men om det virket, hadde han full økonomisk kontroll.
Så han åpnet lommeboken og brukte egne penger.
Da dro jeg til Atlanta for ti episoder av House of Payne.
Avtalen var at vi over to uker
skulle teste episodene,
og så evaluere hva neste skritt ville bli.
Tyler Perry tar risikoer, så hvorfor ikke ta en sjanse?
Episodene går på lufta...
De gjør stor suksess.
Rangeringene var høyere enn det som var før, som sjokkerte dem.
De sa: "Greit, hva vil du gjøre?
"Noen kom og tilbød 17. De vil ha 17 til.
"Noen ville ha 26."
Jeg sa: "Jeg vil ha 100 for syndikering."
Mark gikk tilbake til TBS, og de sa: "Vi tar de 90 episodene."
Det var der 10-90-modellen kom fra.
Og det var første gang det ble gjort.
Så en ti-episoders pilot han finansierte selv,
og det var antagelig nesten alt han hadde på den tiden.
Men han investerer i seg selv,
investerer i folk, investerer i publikum
og forstår at: "Hei, jeg legger inn alt."
Så Tyler satset på seg selv med TV og scoret stort med det.
De tenker: "Kanskje han klarer noen episoder",
og det ble den mest vellykkede TV-serien noensinne.
Og selvsagt ville de ha mer enn de første 100,
og da laget Tyler Meet the Browns.
Jeg husker at jeg var så sjalu,
For jeg var... Da var jeg direktør i BET,
DEBRA L. LEE TIDLIGERE DIREKTØR, BET
og plutselig har Turner to serier fra Tyler Perry
som er umiddelbare fulltreffere.
Han reddet meg på OWN. Han reddet meg virkelig.
Han meldte seg frivillig og sa: "Jeg kan skrive en serie, og gjøre den bra."
Have and Have Nots har vart så lenge og klart seg bra.
Jeg sa her om dagen: "Det er som As The World Turns."
Vi ville ikke hatt Will Packer og Ava DuVernay,
ville ikke hatt Greenleaf,
hadde ikke Tyler sagt: "Her, la meg hjelpe."
Vi prøvde å få en avtale med ham,
tidlig, før han gikk til OWN.
Viacom-avtalen tok nok 12 år
fra første gang vi snakket om det til det skjedde.
Noen i Viacom trodde karrieren hans ville ebbe ut.
Det viste seg å være feil.
Og han fortsetter å komme med flere og flere ideer.
Jeg vet hva jeg må ha med inn i selskapene.
Og her er jeg, på toppen av alt arbeidet jeg har gjort,
og jeg kan si at jeg setter pris på
alt det positive, det negative og det stygge.
Hvordan går det?
Det er DJ Khaled!
Ta en til, gå bredt. Hvor lenge på Myles? Rygg unna.
Jeg tror svarte generelt blir undervurdert.
GAYLE KING REDAKTØR, OPRAH DAILY
Så her er Tyler Perry, lager suksess etter suksess,
men det ble ikke respektert i Hollywood.
Om det er noe alle respekterer, så er det penger.
Og folk så Tyler Perry Studios,
og jeg tror for første gang, tenkte de: "Hva er det han gjør, igjen?"
De kjente til navnet, visste kanskje om noe av arbeidet hans,
men de så på Tyler Perry Studios,
og kunne ikke nekte for talentet og makten til Tyler Perry.
Jeg hadde mange studioer som jeg trodde var det.
Det første bygget på Hoke Street.
Det var ikke engang 300-400 kvadratmeter.
Jeg tenkte: "Dette er studioet mitt."
Husker at vi snakket om Diary of a Mad Black Woman.
Produsentene kom inn og sa: "Ikke nok plass.
"Vi kan ikke filme her."
"Hva mener dere?"
For jeg hadde aldri gjort det før.
Kjøpte et større bygg på Krog Street.
Flyttet inn, var ikke nok parkering,
naboene klaget hver dag,
jeg tvang det gjennom,
prøvde å si: "Dette er stedet.
"Det blir her. Det er dette."
For jeg ville bare gjøre ting
jeg kunne skrive en sjekk for.
Men noen ganger, når man går høyere,
må du betale for dit du skal,
og ikke der du er akkurat nå.
Jeg forsto det tydelig.
Kan ikke gjøre det feil.
Drar derfra og bort til Greenbriar,
glemmer aldri den kvelden, for advokaten min
sa: "Du har problemer på Krog Street.
"Se på dette stedet på Greenbriar."
Og jeg står foran porten og ber,
og ser på porten, og det er bibelske skrifter over hele porten.
Og favoritten min var Salme 91.
Jeg sa: "Om ikke dette er et tegn, er ingenting."
Fysisk arbeid har jeg kjent til hele livet.
Oppvokst i sagflis. Om jeg kan bygge noe og eie det,
og huse alt i det, lys, lyd, kamera,
om jeg kan sette alt i rommet, vet jeg at å eie dette,
komme til andre siden, har ikke overskudd nå,
men når alt kommer sammen som en katalog,
vil det være enormt mye verdt.
Og der er vi.
Han hadde tro på Atlantas film og underholdning
før alle andre.
Da jeg ble avla ed 4. januar 2010,
var film- og underholdningsvirksomheten i Atlanta og Georgia
en virksomhet på omtrent 350 millioner
som sysselsatte 7000 til 9000 ansatte.
Da jeg trakk meg 2. januar 2018,
var den på 9,5 milliarder dollar
og sysselsatte mer enn 34 000 mennesker.
Energisenteret for alt det
startet med Tyler Perry og Tyler Perry Studios.
Hver gang du ser en film med ferskenlogoen,
bør vi ta av oss hatten for Tyler.
Åpningen av Tyler Perry Studios
inkluderte stjerner som imponerte mannen selv.
Så glad for at Sidney Poitier er her,
og Cicely Tyson, og Oprah er på vei.
Jeg er glad for å ha alle... Ruby Dee? Tuller du?
Hank Aaron. Folk som har banet vei for dette.
Han er stødig og solid, han er ikke falsk.
Du kan føle hvor ekte han er.
En ung afroamerikansk mann forlot New Orleans med lite
JOHN LEWIS AKTIVIST
og fulgte drømmen sin i denne byen.
Du må ha tro.
Starte uten noenting.
Det er en sterk amerikansk historie.
Et magisk øyeblikk, mot slutten av kvelden,
fulgte Tyler den legendariske Oscarvinneren ned den røde løperen.
Og det er et øyeblikk
når Sidney Poitier skal dedikere studioet til ham,
og han gråter, og fyrverkeri høres i det fjerne.
Han peker på meg, og sier: "Du."
Jeg sier: "Nei, du."
Mine damer og herrer, vennligst bli med
på å dedikere Sidney Poitier-studioet.
Da kommer han ut.
Oprah tar tak i ham, de klemmer,. Hun sa: "Hva tenkte du?"
Og han sa: "Jeg husker på MGM,
"der jeg og skopusseren var de eneste svarte med tilgang."
Og denne svarte mannen og alle de svarte folkene ser dette øyeblikket.
Det er vanskelig å unngå rasetemaet
når det handler så mye om det vi ble fratatt,
det vi kjempet mot og sto i.
Så å kunne hedre ham og gi ham det øyeblikket var fenomenalt.
Midt i all suksessen
må jeg takle at min mor sakte dør.
Moren min satt i rullestol da, og kunne ikke se.
Og jeg lente meg ned til henne.
Jeg lente meg ned og spurte: "Går det bra med deg?"
Hun sa: "Ja, alt er vakkert."
Jeg sa: "Hvordan vet du det?"
Hun sa: "Jeg kan føle det.
"Jeg kunne føle det."
Dette er et fantastisk, utrolig, herlig øyeblikk.
Når jeg ser meg rundt i rommet...
Ser min mor se på meg.
Ser du hva gutten din gjorde?
Så at hun fikk se det øyeblikket,
at babyen hennes hadde kommet gjennom all dritten, hånd i hånd med henne,
det var godt.
Det var veldig godt. En fin kveld.
Og jeg husker, selv før det, Boyz II Men, Mama, kom på radioen,
og hun kjørte et sted.
Og hun ringte meg, og det skremte meg,
for... da hun ble syk,
kunne jeg aldri skru av telefonen.
Den var på 24 timer i døgnet, med lyden på hele tiden.
Og hun gråt hysterisk,
og jeg tenkte: "Jeg må på et fly."
Jeg spurte: "Hva er det?"
Og hun sa: "Tusen takk.
"Om du ikke hadde klart deg,
"selv da jeg ba deg stoppe, hadde jeg ikke hatt råd til medisinen min."
Da hun døde...
Jeg fant ikke veien ut av det.
Alt var kjedelig, alt manglet noe.
Alt. Ingenting betydde noe.
Og det var sånn...
MAXINE GRÅT SIN SISTE TÅRE IGÅR.
...i veldig lang tid.
Tyler var der da hun døde.
Alle barna hennes var der.
Og det var tøft, for det var min kjære.
Det var jenta mi.
Jeg bare forlot rommet.
Jeg må ha grått i to eller tre dager.
Det er én ting jeg angrer på i livet, bare én.
Det er moren min på dødsleiet.
Jeg skulle dra, for jeg måtte til Atlanta for å gjøre noe,
og hun bare så på meg.
Jeg sa: "Jeg må gå." Og hun sa ingenting.
Hun sluttet ikke å stirre på meg.
Og det føltes som...
Så sa hun: "Jeg er så sliten."
Jeg sa: "Det er greit."
Så gjorde jeg alt det åndelige.
"Nei, Gud vil gjøre godt..."
Snakket henne fra det hun fortalte meg.
Og hun sa: "Greit, kjære."
Jeg angrer på at jeg ikke satt der
og hørte på hva hun ville si,
heller enn å tenke på meg selv i det øyeblikket jeg mistet henne.
La henne være i øyeblikket og fortelle alt hun ville fortelle.
Ja. Angrer på én ting.
Tyler, jeg vil bare fortelle deg hvor mye det betyr for meg,
hvor takknemlig jeg er, hvor velsignet du er,
hvor velsignet jeg er, som har en sønn som deg.
For så mange barn ville ikke tenkt på foreldrene sine etter å ha nådd høyt.
Og det er utrolig at han gjør alt dette for meg.
Du gir oss blomster mens vi lever.
Har fått mine blomster.
Jeg var liten, og hun forteller.
Har det på video.
Én dag kom vi hjem fra landet.
Og hun kjørte.
Og en Jaguar kom forbi.
Hun sa: "Å, det er en fin bil."
Og jeg sa: "Jøss, det er en fin bil."
Jeg sa: "Hva, mamma?"
Jeg husker at jeg satte meg opp for å se.
Og hun sa: "Den bilen."
Jeg sa: "Hvilken bil er det?" Hun sa Jaguar.
Han sa: "Vet du hva?
"Når jeg blir stor skal jeg kjøpe en Jaguar til deg.
"Og jeg kjøper et hus også."
Jeg sa: "Greit, kjære."
Og hun sa: "Greit, kjære."
En dag gjorde jeg stykket, morsdag i New Orleans.
Ropte henne opp og ga henne bilnøklene
foran publikum.
Stort øyeblikk for oss begge.
Hun gråt. Det var vakkert.
Tusen takk.
Hvordan føles det?
Det føltes bra.
Visste da at jeg gjorde det rette.
Men som liten gutt, da jeg så alt hun hadde gått gjennom,
ville jeg gjøre alt jeg kunne
for å sørge for at hun ikke led.
Sørge for at hun hadde penger og kunne gå fra ham.
Det var alt jeg ønsket.
Og uansett hvor rik jeg var,
var det ikke nok å gi henne.
Så da hun døde, døde alt i meg.
Jeg tenkte: "Hva gjør jeg nå?"
Om jeg ikke hadde kontrakter på vent,
ville det nok vært slutten i 2009,
for det var ingenting som gjorde
at jeg ville opp av sengen om morgenen.
Jeg begynte å drikke latterlig mye.
Og det varte i noen år.
Jeg er her og nyter Mardi Gras.
Vent litt.
Høytider betydde ingenting, for hun var ikke der.
Ingen betydde noe, for hun var ikke der.
Og at Aman kom og redefinerte alt det...
"Greit, hva betyr det?
"Hva betyr jul for ham?
"Hva betyr det å bli født rett etter Thanksgiving,
"så jul og nyttår."
Og å se hans begeistring
ga det en ny mening i livet, formål og sirkel.
Ja?
Min bønn for ham da Gelila var gravid var: "Gud, gi ham det beste av meg.
"Og alt det verste, la det begraves med meg."
Jeg ville han skulle ha det beste av meg i sitt DNA.
Jeg husker jeg sa jeg var glad i ham en dag,
da han var rundt fire, fire og et halvt.
Og jeg sa det ti ganger.
Han sa: "Hvorfor sier du det?"
Ville han skulle vite hvordan det høres ut,
hvordan det føles, fra faren din.
At noen sier "glad i deg" og klemmer deg
og å vite at du er spesiell og sterk og mektig.
-Lever faren din? -Ja.
Hva slags forhold har dere?
Vi snakker ikke mye, men jeg tar meg av ham.
Han har det han trenger.
Føler du at han var glad i deg?
Nei, har aldri følt det.
Jeg følte at det var noe der,
og jeg visste ikke hva.
Da jeg var 30, fortalte moren min at han ikke trodde jeg var hans.
-Så... -Virkelig?
Så det var noe jeg ikke visste, som også skapte problemer.
Du ser sint ut. Hva sa legen? Dårlig nytt?
Han har det fint.
Spør henne, Cora.
Madea, hvem er faren min?
-Det er faren din. -Jeg finner det ut.
Dana forteller deg alt. Ring Dana.
-Hvem er Dana? -Ja, hvem er Dana?
De er dumme. Vet dere ikke hvem Dana er?
Har brukt Dana til å finne folk i årevis,
hvem er far eller mor.
-Dana. -DNA.
DNA. Det er Dana.
Herre, du er så dum.
Tok en DNA-test. Resultatet kom tilbake.
Han er ikke faren min.
Og jeg følte en bølge av lettelse.
Jeg var lettet fordi mitt bilde av en far
var ikke noen som kunne gjøre sånt.
ETTER FLERE MISLYKKEDE FORSØK PÅ Å NÅ EMMITT PERRY SR.,
REISTE DOKUMENTARTEAMET TIL LOUISIANA FOR Å NÅ HAM DIREKTE.
Vi skal snu snart her.
Onkel Emmitt.
-Det var meg, onkel Emmitt. -Jeg gir... i hvem.
Beklager.
Beklager, midt i... Kom deg til... vekk herfra.
Onkel Emmitt.
Stikk!
Stikk av!
Jeg kom for å besøke deg.
Jeg ser på alt du gjør. Hold deg unna.
Jeg ringte deg, onkel Emmitt.
Få alle dine... vekk herfra.
Du visste vel det var meg?
-Ja, jeg visste hvem, men... -Er det jeg sier.
Prøver å snakke med faren.
Det var alt.
Mente ikke noe vondt.
Hvorfor blir du sånn?
Hørte du meg?
Hørte du meg, onkel Emmitt?
Onkel Emmitt?
Sa han unnskyld?
Nei.
-Nei. -Vil du høre det?
Jeg vet ikke om det betyr noe. Jeg vet virkelig ikke.
Jeg tilga ham midt i 20-årene,
og det endret livet mitt.
Jeg tror det mange ikke innser eller forstår
er at foreldre har også en historie.
Så det som har skjedd på grunn av dem...
Du må finne historien så du kan forstå det.
Og jeg fant ut at han og broren og søsteren,
de ble funnet av en hvit mann på bygda i Louisiana, i en grøft.
Han var to år gammel da.
Han ble bragt til en 14-åring, Mae, for å oppdras.
Faren hennes var sengeliggende, veldig gammel, var slave.
Og alt hun visste om for å få barna til å oppføre seg, var å banke dem.
Hun bandt dem i en potetsekk,
hang dem i treet og banket dem.
Det var det han visste om. Det han kom fra. Så...
Han ble mishandlet.
Ble mishandlet hele livet.
Så det hjalp meg å forstå hvem han er,
og det gjorde det lettere å tilgi ham.
Vanskelig å tilgi det.
Ja, men veldig nødvendig,
for det jeg har funnet ut, og det er så sant.
Om du ikke tilgir, holder du det inni deg,
så det kan endre livet ditt og villede deg.
Ni av ti ganger vil de som har gjort deg noe,
sove fredelig, og du holder på det.
Det kan bli en sykdom i kroppen
og gjøre deg syk.
Jeg tror tilgivelse er kjempeviktig.
-Støtter du ham? -Absolutt. Hundre prosent.
Da jeg var barn, var han ikke en god far,
men en god forsørger, med utrolig arbeidsmoral.
Så han ga meg arbeidsmoralen min.
Hold arbeidet, la meg konsentrere meg.
Arbeidsmoralen hans...
Jeg forstår ikke hvordan han jobber så raskt.
Jeg har aldri jobbet for ham, men jeg hører Tyler Perry er tøff.
La oss begynne.
Jeg hører han ber om mye fra rollebesetningen.
Men jeg vet også dette.
Tyler Perry ber ikke noen om noe
som han ikke gjør selv.
Ikke ha hatten baklengs her.
Snu den. Jeg bare tuller.
Jeg startet som assistent.
Han hadde aldri laget film før.
Han effektiviserte masse.
Jeg vil se alt det.
Gi meg to Steadicams, antennen nært.
Jeg er klar.
Mange forsto det ikke.
Når jeg sier "få opp energien".
Beklager, vent. Ingen filmer.
Oprah vil snakke.
Filmer dere det på fire dager?
Vi filmer en episode om dagen.
Hva?
Ekstremt utradisjonelt.
For alle.
Og du må være klar. Ingen nedetid.
Fire tusen sider med innhold i året av og til.
Seksti, åtti, nitti episoder med TV, to eller tre filmer.
Og Tyler skriver dem.
Folk spør: "Hvordan filmer du så raskt?"
Når jeg går inn på settet, ser en skuespiller spille,
ser jeg alt i hodet mitt.
Så jeg filmer og gjør alt,
flytter kameraet i alle posisjoner, så nære jeg vil ha det.
Når lyset er oppe, er jeg klar.
Du må stole på prosessen,
og jeg har et godt team som hjelper.
Godt jobbet. Vi har det.
Ingen gjør det vi gjør.
Han gjør det ingen andre kan.
Og fra da jeg så den første prosessen av en film bli laget,
forsto jeg ikke den latterlige mengden med bortkastelse.
Millioner av dollar i dårlige avgjørelser.
Vi kan mate en nasjon med det som kastes bort.
Stå der og tvinne tomler,
snakke om: "Hva om..."
Hva snakker du om: "Hva om?"
Du burde ha funnet ut "hva om" før du kom.
Hva-om er borte.
Du er på sett, pengene brenner.
Finn ut av det før pengene brukes, sjekken er skrevet.
Det tenker jeg.
Jeg sier alltid at Tyler får til mer på en dag
enn de fleste på et liv.
Snakket med Tyler utenfor kontoret.
Jeg hører ham hviske i telefonen.
Og vi snakket om hva "jeg skal filme tirsdag, vi gjør dette, og..."
"Tyler, hvor er du?" Han sier: "Jeg må gå."
Så hører jeg Madea-stemmen, og han går på scenen.
Han hadde et forretningsmøte fra bak scenen.
Hvem kan multitaske slik?
Det er det Tyler gjør.
Jeg sier alltid at toget fortsetter,
enten du går på eller blir kjørt over.
Så spørsmålet er: Du må hoppe på,
bli overkjørt eller tilsidesatt.
Ettermælet hans vil alltid kritiseres.
Alle har en mening, alle har en stemme.
Kritikk kan være både god og dårlig.
Jeg tror ikke det vil stoppe, men det stopper ikke ham.
Er du en hevntype, eller en "tilgi og glem"-type?
Tilgi og glem, men ikke kødd med meg.
Noen av de største navnene kan si de startet opp
fordi Tyler Perry ga dem en sjanse.
Det er ikke smått.
All negativiteten traff meg om hvordan "han bør være dette, han er sånn.
"Han er forferdelig..." Holdt fokus på premien.
Medietitanen Tyler Perry er en av Hollywoods mest produktive maktspillere.
Hvem har hatt fem filmer åpne som nummer én i billettsalg
de siste fire årene?
Denne rekorden tilhører Tyler Perry.
Dette blir bra!
Underholdningsikonet er hjernen
bak dusinvis av filmer, skuespill og TV-serier.
Forbes Magazine utnevnte ham til den tredje mesttjenende svarte stjernen,
med brutto på 125 millioner i året.
Tyler Perrys filmer har tjent mer enn 400 millioner
de siste fem årene.
873 millioner globalt.
Omtale, A Madea Christmas.
Tyler lagde hit etter hit etter hit.
Og endelig måtte folk våkne.
Tyler Perry er helt unik.
Så du møter ham i virksomheten hans
på en helt annen måte.
Jeg går fortsatt tilbake til samtalen
da pandemien startet.
Mediemogul Tyler Perry skapte overskrifter
da han kunngjorde at de fortsetter produksjon.
Jeg har rundt 360 ansatte
som tar seg av familiene og som trengte arbeidet.
Kunne ikke vente på en plan. Måtte gjøre noe.
Tyler har tro.
Kanskje det er tro, kanskje historie,
men hans styrke, troen på seg selv...
...beveger folk. Beveget meg.
Tyler Perry, prisvinnende skuespiller, skribent, produsent og regissør
er en ekte studiomogul, og den historien er langt fra over.
Da jeg bygget studioet, var det i et nabolag
som er av de fattigste, svarte i Atlanta
så unge, svarte barn kunne se at en svart mann gjorde det,
og de kan også det.
Studioet var en gang konføderasjonsbase,
som vil si at konføderasjonssoldater på basen
planla hvordan de skulle holde 3,9 millioner svarte som slaver.
Nå er det eid av en svart mann.
Jeg elsker dere. Takk.
Hva er dette? Hva ser vi på?
Vi ser på Fort McPherson, som vil bli Tyler Perry Studios.
Det nye Tyler Perry Studio.
Nye Tyler Perry...
Ultimate Tyler Perry Studio.
Ja. Og hvor spent er du?
Jeg er veldig spent.
Det er overveldende.
Men jeg føler det vil skje noe magisk her, så jeg er veldig spent.
Du aner ikke hvordan det er å anskaffe en ressurs
fra den amerikanske hær.
Det du må gjøre i en tradisjonell eiendomstransaksjon...
Hæren sier bare: "Gjør det."
Jeg var ordfører da det sto tomt.
Du tenker på at Fort McPherson står tomt...
Det er en situasjon som kunne ha gått veldig galt
og dratt ned et samfunn av arbeidsfolk.
På grunn av det han har gjort med Fort McPherson,
en kvart milliard investert i en militærbase,
har byen en mulighet til å dra nytte av det
fordi eiendomsprisen har steget i hele området.
Så han er en konstant giver.
Signalet dette stedet sender til hele filmindustrien,
kvaliteten på forholdene han tar med til området,
basen er i akkurat de hendene den bør være.
Velkommen til første dag med filming ved Tyler Perry Studios.
Jeg kan ikke si hva det betød for meg
at jeg ga nøklene til basen til en svart mann.
Det var en stjernespekket kveld lørdag, da kjendiser kom til Atlanta
TYLER PERRY STUDIOS ÅPNING - OKTOBER 2019
for å feire åpningen av Tyler Perry Studios.
Studioet, 1,3 kvadratkilometer, er på eiendommen
til tidligere Fort McPherson militærbase sørvest i Atlanta.
Tyler Perry, kjent som historiens mest vellykkede afroamerikanske filmskaper.
-Og dette er gaven min? -Ja.
Vi er glad deg og stolte av deg. Prøv å ikke gråte.
Takk.
Vakkert. Skal ha dem på i kveld.
Jeg kaster sløyfen, greit?
Andre mansjettknapper er ikke så spesielle.
Disse er virkelig spesielle. Skal alltid ha dem.
-Det er til deg, pappa. -Takk.
Du kan beholde den. Og du kan beholde kortet og bildet.
Det står: "Glad i deg, pappa."
Takk, kjære.
Kan jeg få en klem?
Fantastisk.
Jeg føler at for mørkhudede har Tyler et slags Disney-preg.
Det som er så bemerkelsesverdig ved Tylers historie,
er at han har tvillinghjerne, kreativ og forretninger.
Veldig få har det.
Det var lett å vite at han var den rette
til å forvalte Fort McPherson.
Min mann, George Lucas, gjorde det samme.
Han etablerte studio utenfor Hollywood,
og det gir meg et godt perspektiv på hva Tyler sto overfor.
George gjorde det som hvit, og det var vanskelig.
Tyler har gjort dette som svart mann.
Du må se i speilet
og ha en ærlig samtale med deg selv.
Frem til Perry og dette studioet måtte du gå til hvite folk.
Men han fant ut at det er et sted jeg kan gjøre det jeg vil,
og han er spydspissen som beviste at vi kan.
Åpningen var fantastisk.
Det var en svart gjenforening.
Colin Kaepernick, Cicely Tyson, Jay-Z, Beyoncé.
Det var følelsen vi som kultur fortjener.
Det var en monumental kveld,
ikke bare for Tyler Perry, men for alle her i Atlanta.
-Superfans! Vi er fans! -Vi er stjernekikkere!
Dette er bare utrolig.
Og spesielt at han er i Atlanta.
Dette er borgerrettigheter, dette er bevegelse, dette er alt.
Reis deg, Tyler Perry! Reis deg!
Navnet ditt er på en studioscene i Tyler Perry Studios.
Hvordan føles det?
Trodde aldri en svart mann ville eie et massivt studio.
Tyler har mer skarpsindighet og besluttsomhet enn de fleste.
Det stemmer.
I kveld betyr inspirasjon.
Handler om hvor mange kan jeg få til å drømme større.
Om det skjer, gjorde jeg rett.
Takk.
Dette er monumentalt. Det har aldri blitt gjort før.
Det er en vakker svart ting.
Ikke bare viktig for svart kultur,
viktig for kultur.
Tyler Perry, som sa: "Jeg ber ikke om penger.
"Jeg ber ikke om et studio".
Han gjorde det på sin måte.
-Pust. -Det går bra.
Kommer vi gjennom neste øyeblikk?
Greit, klar?
Tusen takk. Tusen takk.
Du kjenner meg. Jeg vil se.
Fikk en privat omvisning da jeg kom inn.
-Velsigne deg. -Har han ikke det?
Utrolig.
Når folk ser deg og meg sammen, er det mektig.
Ja.
Kom igjen, mann.
Gå inn i det legendariske stedet.
-Svart fortreffelighet. -Ja.
Det er så kult!
Jeg har historier å fortelle.
Hva skjer?
Se på deg i smoking.
Vi har sløyfene på.
Ser bra ut.
Vil du gå rundt sammen?
Hvordan går det?
Er Tyler ved siden av meg?
Jeg har en helt annen ting.
Hva skjer? Hvordan går det?
Ja, vi setter i gang.
Jeg kom til studioet, og det står "Tyler Perry Studios".
Og jeg tenkte: Vent litt.
Og så innså jeg
at jeg hadde møtt den første svarte eieren
av et filmstudio.
Ikke bare et filmstudio,
filmstudioet som slår
omtrent alle andre i Hollywood.
Han sier: "Jeg skal kalle opp et studio etter deg."
Whoopi Goldberg-studioet.
Ikke for å være kjerring, men det skjer aldri i LA.
Jeg er ikke det for dem.
Men det fikk meg til å forstå at om jeg dør i morgen...
...er filmindustrien i gode hender.
Jeg vil takke de ærede
for å ha lånt bort sine navn.
Fire hundre år i år.
Dette er også jubileumsåret.
Og for at dette skulle skje,
og skje for meg, er hinsides noe jeg kunne forestille meg.
JOHN SINGLETON SCENE
Vi har alle en skjebne.
Vi har alle forfedre og folk som har bedt for oss,
folk som har tålt alt mulig så vi kan være i denne posisjonen.
Jeg vil dere skal tenke på dette.
Hvorfor er dere her?
Hva er dette øyeblikket for?
Det er ikke bare en fest.
Det handler om drømmen i deg, at vi alle får stå her,
alle representert likt.
Det er dette Amerika er.
SIDNEY POITIER SCENE
Som et folks skjebne er knyttet til drømmen din.
Unge folk, det skjer ikke første dag.
Ikke bli opprørt om det ikke skjer når du er 20,
og det ikke skjedde da du var 25,
og det ikke skjedde når du trodde.
Det betyr ikke at det ikke skjer.
Dere ser Tyler nå, men dere så ham ikke da.
Tyler er 50 år gammel.
Storhet tar tid.
Storhet tar tid. Storhet tar tid.
Storhet tar tid.
Du kommer ikke dit over natten.
Men om du holder ut stormen og angrepet,
og prøvene, vinden og bølgene,
vil noe godt komme ut av dette.
Gud åpner en dør, en utrolig dør,
og noen hører deg endelig, eller ser deg
ÅPNING GOSPELBRUNSJ
og de åpner en dør for deg.
BISKOP T.D. JAKES
Og jeg vil takke Tyler Perry for å ikke stoppe ved en dør for deg,
men døren din er vår plattform.
Du åpnet en dør så folk som aldri legges merke til andre steder,
kan gå gjennom og få en sjanse. Det fortjener applaus,
det fortjener et rop, og det fortjener etterligning.
Det fortjener å prise Gud.
Men om du fløt over det andre druknet i,
og om du aldri lykkes, bør du rope for at du overlevde.
Du må være villig til å overleve før du kan lykkes.
Alt som gikk galt i livet ditt,
er det som fikk alt til å gå rett i livet ditt.
Jeg...
Det...
Jeg bare...
Hele min intensjon,
både Gelilas og min, er å oppdra en god, herlig, fantastisk person,
som er... utrolig,
som hedrer Gud, som...
Jeg innså nettopp at for 11 år siden satt jeg der da vi gjorde dette.
Jeg var med moren min, som døde i 2009,
og nå er jeg her med ham, og...
Livets sirkel går videre.
Jeg har glemt alt jeg skulle si.
Men takk til alle for alt...
Gud beskyttet Tyler i hovedsak av: "Vær rolig, ha fred.
"Jeg fikser det, og jeg beskytter deg."
Så han tok ham med gjennom alt
for å bringe ham til dit han er, og den han er i dag,
fordi for å holde ut all smerten og lidelsen og kaoset,
må Gud ha noe i vente for deg.
Ikke gjør ham liten,
for han er ikke bare en heldig,
rik neger som ble en svart mann.
Å ta det han så som en mulighet
for å nå en gruppe mennesker
og snu det til en snart multimilliard-bedrift,
er det alle andre prøver å gjøre.
Jeg tror det er en viktig historie,
for folk må forstå hvor hardt han jobber
og hvor vanskelig det er å skape mulighetene
som verden så vidt klarer å ta igjen.
Og la oss huske, publikum bestemmer.
Ikke kritikerne.
Ikke en gjeng intellektuelle.
Det er publikum som bestemmer om det er bra eller dårlig.
Og jeg utfordrer alle til å skape
den samme suksessen denne mannen har hatt.
Takk for deres harde arbeid.
Jeg er hinsides rørt. Jeg er inspirert.
Mitt håp, mer enn noe annet, er at dere fanget det.
De jeg jobbet med for 20 år siden, vet hva det betyr,
for det er en bølge som har vart lenge,
og jeg har sett dem som fanget den, gjøre utrolige ting,
også uten meg.
Jeg håper dere fanget den og respekterer den.
Jeg håper dere innser hvor skjør og flyktig den er.
At den er som støv, kan være borte snart.
Håper dere så den.
Den er så ren, så spesiell.
Det er ingenting annet enn Gud.
Det er noen i rommet med enorme talenter,
og de er utrolige på det de gjør.
Men det er noe som skjer i livene deres,
og hvis de kunne knytte smerten til det gaven deres er,
ville gaven endres til noe annet,
som ikke bare ville være deres bro,
men få andre med over også.
Mange av oss går gjennom ting.
Han gikk gjennom noe som kunne ha ødelagt ham.
Det kunne ødelagt ham psykisk, endt under en bro
i en pappeske og forsvunnet fra planeten
på grunn av det han gikk gjennom.
Men han gjorde ikke det.
Han var motstandsdyktig.
Han gjorde det motsatte.
Han kjempet mot demonene og kritikerne,
drømmetyvene, haterne, de som var imot.
Folk sa: "Du blir ikke."
"Jeg må bli."
Og han ble.
Hvorfor jobber du så hardt?
Hvorfor så hardt?
Fordi jeg vil du skal ha en god fremtid,
og jeg vil vi skal ha et godt liv.
Og vi kan reise og ha det gøy og hjelpe andre.
Er ikke det en god idé?
-Greit. -Og du er helten min.
Er jeg helten din?
Du er helten min.
-Glad i deg. -Og jeg i deg.
Alltid videre til det neste.
Lever i øyeblikket, men planlegger.
Fokuser på det neste, tenk på det neste,
men i øyeblikket.
Du er ikke misfornøyd.
Det betyr at det alltid er noe du føler er igjen å gjøre.
For meg, ihvertfall.
Det er tomt. Jeg er ferdig.
Om du kan, om du kan se her,
og si navnet ditt og hvem du er.
Hvorfor?
Vet ikke at jeg er Tyler Perry?
Jeg vet hvem du er, men jeg vil vite hvem du synes du er.
Synes du at du er regissør?
Hva definerer deg?
"Jeg er Tyler Perry, og jeg er en far."
Hva enn du vil si.
Jeg er Tyler Perry og Maxines barn.
MAXINE OG TY 25.12.07
TIL MINNE OM... WILLIE MAXINE PERRY
Tekst: Mirella Hoelstad
Kreativ leder Heidi Rabbevåg