Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ce realizator de film a avut cinci filme direct pe numărul unu la încasări
în ultimii patru ani?
Spielberg? Tarantino?
Scorsese?
Nu.
Acest record îi aparține lui Tyler Perry.
Când îmi zicea cineva „Îl am pe următorul Tyler Perry”,
eu răspund: „Stă în turneu 300 de zile pe an pentru a-și cunoaște publicul?
„Dacă nu, atunci nu-l ai pe următorul Tyler Perry.”
Nu-l desconsiderați,
pentru că nu e doar un om de culoare norocos,
care s-a căpătuit.
Am crescut în Uptown New Orleans, sectorul trei.
Lângă cartierul Magnolia.
Oamenii făceau fărădelegi.
Spargeri, jafuri, consum și trafic de droguri.
Îți vine să crezi că acum șapte ani erai fără adăpost?
Da.
Este actor, scenarist, regizor, producător.
O s-o spun, mogul al divertismentului.
Studiourile Tyler Perry. Ai cel mai mare studio din Statele Unite.
- Așa mi-au zis, da. - Din țară.
Dați-i o planetă! Hai!
Habar n-aveți cum este
să achiziționezi un activ de la armata SUA.
Douăzeci de lungmetraje, peste 20 de piese,
nouă seriale, bestselleruri New York Times.
Incredibil!
E cunoscut pentru producția de filme pentru publicul de culoare,
dar tot mai mulți critici în comunitatea de culoare
dezavuează munca lui Perry.
Nu te poți aștepta ca toată lumea să-l aplaude
pentru că e de culoare și și-a croit drum la Hollywood.
Poveștile și scenariile pe care le folosește,
stereotipurile mă nemulțumesc.
Iată cel mai important lucru!
Lui Tyler Perry nu i-a păsat de ce se spunea despre ce făcea.
El și-a servit publicul.
Cred că atunci când ești pionier, în orice, nu este ușor.
E o formulă repetată întruna și te lovește în cap cu ea.
Nu știu ce încearcă să rezolve prin film.
Probabil că trebuie să rezolve prin terapie.
Este un mesaj cu adevărat oribil.
E ca un lichior de malț cinematografic pentru mase.
Când reprezinți o cultură,
există o responsabilitate și, uneori, vine cu ea un fel de povară.
De ce muncești așa de mult?
De ce muncesc așa de mult?
Puțini au făcut mai mult pentru TV decât Tyler Perry.
În cel mai recent film a întrecut limita.
Cel mai de succes cineast afro-american din istorie.
Și, când ajunge la Hollywood,
devine o problemă.
Era cu siguranță un outsider.
Și nimeni nu a negat
talentul
și puterea
lui Tyler Perry.
Ai realizat multe.
Ce nu ai făcut și ai vrea să faci?
BĂIEȚELUL LUI MAXINE: Povestea lui Tyler Perry
Hei, felicitări!
Ești sora unui miliardar. Ce zici de asta?
Dumnezeu este bun, iubito. Fii atentă!
Bine, iubito.
Bine, scumpo. Vorbim în curând. Pa!
LUCKY JOHNSON VĂRUL LUI TYLER
Verișoara mea, Melva, sora lui Tyler.
Îi ziceam „Junior” în copilărie.
„Ce faci, Junior? Junior.”
Dar acum este „Tyler”. Nu „Emmitt”.
Ăsta e numele lui de la naștere, Emmitt Perry Jr.
Și-a schimbat numele în Tyler Perry
pe bună dreptate, fiindcă a avut o relație distantă cu tatăl lui
mulți ani la rând.
Deci nu a vrut să fie cunoscut drept Emmitt Junior.
Să vă spun ceva...
E doar părerea mea. Așa simt.
Trauma e prea adâncă, rana e prea profundă.
După ce te tai, începi să te vindeci și...
Apoi rana se redesface.
De fiecare dată când a fost rănit, a continuat să redesfacă rana.
Acum, rana nu se mai vindecă.
Niciodată.
Era o seară de sâmbătă înstelată când celebritățile au împânzit Atlanta
pentru a sărbători marea inaugurare a Studiourilor Tyler Perry.
Studioul de 133 de hectare se află pe terenul
fostei baze militare Fort McPherson din sud-vestul Atlantei.
Tyler a inaugurat și douăsprezece platouri de filmare,
fiecare cu numele unui artist de culoare revoluționar,
inclusiv Oprah Winfrey, Will Smith și Halle Berry.
STUDIOURILE TYLER PERRY MAREA INAUGURARE - OCTOMBRIE 2019
Cum vă simțiți, domnule?
Mă simt... entuziasmat
și calm
și pregătit și recunoscător și plin de speranță.
Și, da, gata de acțiune.
Mă străduiesc să-mi stăpânesc emoțiile, știți cum sunt cu timpul.
Încerc să-mi spun:
„Mergi cu valul, TP! Fii prezent!”
Copilul acela de sub veranda ta
a crezut vreodată că va avea toate astea acum?
Chiar încerci asta cu mine acum?
Nu-ți merge, amice.
- Am doar nevoie de... - Nu merge.
Sună la Gayle King, la Oprah Winfrey, la cineva.
Nu-ți merge.
Nu fac asta.
Bine.
O să încerc în weekend.
Încerc doar să trec prin acest moment.
Trebuie să încerc să nu plutesc peste.
Asta e problema mea.
Problema mea cu multe lucruri în viață, plutesc deasupra lor.
Și asta vine din copilărie.
Din abuz, din durere, încerci doar să treci peste asta.
Dar am aflat că mi se întâmplă cu toate,
chiar și cu bucuria și fericirea.
Simțurile îmi devin prea accentuate.
Vreau doar să fiu deasupra chestiunii.
Deci în seara asta și în fiecare zi, în fiecare moment,
îmi spun: „Calmează-te!
„Ești bine. Ești în siguranță.
„E doar emoția. Doar sentimentul.
„E bine. Ești în regulă.
„Este dragoste. E bucurie. Așa că...”
Se spune că cel mai bun vin vine din cel mai dur sol.
Și când te gândești la cele mai bune vinuri,
via trebuie să-și facă drum printre pietre și ramuri
și să facă tot felul de ocoluri pentru a străbate solul.
Cred că asta chiar caracterizează maturizarea lui Tyler.
A avut niște experiențe îngrozitoare în copilărie
și asta a contribuit la cine este.
Asta a dus în cele din urmă la personajele create
și la imaginația pe care a avut-o,
pentru că intri în mintea ta.
Și astfel are sens
că s-a transformat în persoana care este.
Că are nivelul de perseverență și hotărâre
pe care le are, pentru că a trecut prin multe.
Trebuia să fie acea viță pentru a străpunge acel sol.
E greu să trăiești în New Orleans.
E greu de supraviețuit, este un oraș periculos.
Focuri de armă, jafuri, bande violente.
Era foarte periculos.
Rata criminalității era foarte ridicată.
Cândva era capitala mondială a criminalității.
Violența armată e din nou în creștere în New Orleans.
Criminalitatea crește...
Mai multe omoruri în New Orleans...
Nu știu ce cred cei mai mulți albi din țara asta.
Pot deduce ceea ce cred după starea instituțiilor lor.
Mi-a spus că să mori e foarte ușor.
Să trăiești este dificil.
El nu a făcut nimic.
Polițiștii din Bruce Grocery au deschis focul asupra lui.
Mi-au spus: „Ridică-te!” Și am spus: „Nu.
„Ce, ca să mă puteți împușca?”
Statistic, în New Orleans e posibil să nu apuci 21 de ani.
Dacă reușești să împlinești 21 de ani, ai bătut probabilitatea.
Ai bătut diavolul. Ai bătut statistica.
În zona asta supraviețuiește cel mai puternic.
Deci, când ieși din casă, la naiba, s-ar putea să nu te mai întorci.
Să privim în jur. Vedeți clădirea asta?
A fost casă pentru săraci. Noi am locuit și aici.
Două case mai jos, mătușa Maxine, Tyler Perry, Yulanda, Emmbre, Melva...
Locuiau două case mai jos, mergem acolo acum.
Asta este casa în care a crescut Tyler.
În spatele acestei case a construit un club,
ne duceam acolo, intram sub casă
și ne ascundeam de unchiul Emmitt.
Peste drum de locul în care a trăit,
iar durerea trecutului s-a întors.
Aici am crescut.
Și nu am fost în casa asta de ani de zile.
Ne-a adus în spate, unde ne-a arătat cămăruța
unde se retrăgea din calea abuzurilor tatălui.
Asta a fost ascunzătoarea mea, locul meu sigur.
Când era prea greu, intrai aici?
Da, am petrecut zile întregi acolo.
Sunt puțin trist pentru Tyler uneori, fiindcă a avut parte de chestii dure.
I-a fost mult mai greu decât nouă.
Nu trebuia să fie așa.
Nu știu ce mesaj a avut Dumnezeu pentru el
și poate s-a împlinit, pentru că acum are foarte mult succes.
Se ocupă de multe
și are grijă de o mulțime de oameni și îi binecuvântează.
Dar cum doarme noaptea, gândindu-te la copilăria lui?
Tatăl lui Tyler era un dur în copilăria lui.
Nu accepta nicio trăsnaie.
Nu râdea prea mult, nu considera mai nimic amuzant.
Era un bărbat puternic, muncitor,
dar era doar un tip solitar și furios.
Era greu.
Avea trei clase, venea de la țară
și nu știa decât să muncească din greu.
Pleca de la serviciu pe la trei, ajungea acasă la trei și jumătate.
Era un magazin aici la colț, foarte aproape,
și își lua cutii de bere.
Dar bea în fiecare zi.
De îndată ce apărea camionul, știam că apare și el.
Venea cu 24 de cutii de bere.
Le bea pe toate până când ajungea cineva aici
și își vărsa năduful.
Și pentru Jr... Pentru Tyler, scuze...
Pentru Tyler, bătăile erau mai urâte.
O dată, eram foarte mici și l-a biciuit pe Tyler rău de tot.
Avea sânge pe spate.
A fugit din casă, era mic.
A fugit de acasă și a venit la noi, după colț.
Și mama noastră a zis: „Ce? Cine a făcut asta?”
Avea urme enorme pe spate.
Erau cam atât de lungi și cam așa de groase, umflate.
E nepotul meu. Un copil. Era un băiețel atunci.
MĂTUȘA JERRY SORA LUI MAXINE
Poate șapte sau opt ani. Era mic.
Nu glumea în privința noastră. Nepoții ei, copiii ei.
Mama leoaică, dacă vreți.
Ne proteja cu orice preț.
Dacă venea ursul cel mare și rău, se lupta cu ursul.
Așa că... am răbufnit.
M-am dus și am luat arma.
Am venit de după colț, mama ne trăgea pe toți.
Eram în chiloți.
Eram în chiloți albi și plângem.
L-am văzut pe verandă. Ca de obicei, bea.
Și l-am întrebat de ce l-a bătut în halul ăla.
Și mi-a spus să-mi văd de treaba mea.
Nu ar fi trebuit să spună asta.
A ridicat arma să-l împuște, iar tata a împins-o.
A fost foarte înfricoșător, pentru că... M-am uitat la mama, am zis: „Doamne!”
Mama era să-l împuște pe unchiul Emmitt.
Și apoi el nu s-a mai pus cu ea.
O asculta.
Chiar și când era beat, o asculta,
fiindcă-și amintea de arma aia afurisită.
Nu e un moment cu care mă mândresc, dar a fost atât de dureros.
Pur și simplu nu pot tolera, pentru că mi-am pedepsit și eu copiii,
dar niciunul dintre băieții mei nu poate spune că a fost bătut așa.
Adică, nu, nici vorbă!
Cum poți, când îți iubești copiii?
Cum poți face asta? Cum te lasă inima să o faci?
Deci nu înțeleg asta. Dar nu e treaba mea să înțeleg.
Abia aseară, când vorbeam cu producătorii
despre povestea asta pe care o aud prima dată,
că ai fost bătut atât de rău încât, o dată, ai leșinat.
Îmi amintesc că mă țineam de un gard de sârmă
foarte strâns, aveam mâinile pline de sânge și el mă lovea.
- Și țineam... - Uau!
Încercam să scap cu viață.
Eram atât de furios în mintea mea.
Mă vedeam fugind de mine.
- Uau! - Și nu puteam să-l fac pe băiețel...
Nu puteam să-l fac să se întoarcă la mine.
Nu m-am putut face să mă întorc la mine.
Deci, a devenit atât de rău încât, băiețel fiind, ți-ai tăiat venele.
Da.
Da, aveam gânduri sinucigașe,
pentru că m-am gândit: „Ce rost are să trăiești?”
Având această traumă extraordinară în copilărie,
puteam crea spații în mintea mea care păreau reale.
În timp ce mi se întâmplau lucruri, indiferent ce,
fie că mă striga tata,
fie că era violată intimitatea sau eram atins în mod necorespunzător,
mă retrăgeam mental într-un alt loc.
Unul dintre locurile de evadare era această curte,
unde vedeam păsări și copaci și câmpuri,
auzeam oameni purtând discuții,
le vedeam casele și mașinile,
până la cel mai mic detaliu, priza din perete
și ce aparat era băgat în ea.
Aburul cafelei.
Puteam vedea toate astea în minte.
Lumea era atât de vie și de frumoasă și de clară!
Locul acela pe care-l consideram sigur și pașnic a existat cu adevărat,
și mergeam acolo.
Și nu voiam să plec.
Nu voiam să revin în mine după ce trauma se termina.
Simțurile ascuțite mă trimiteau în acele momente.
Modul în care a fost literalmente torturat ca băiețel... A fost tortură!
E uimitor că a putut să se retragă în imaginația lui,
fără să-și piardă mințile.
Fiindcă mulți copii tratați la fel de oribil ca și el,
în special de către tată,
au tulburări de personalitate și se izolează complet.
Nu doar cu imaginația, ci cu întreaga personalitate...
OPRAH WINFREY LIDER MEDIA GLOBAL
... pentru a suporta tortura, durerea,
faptul că nu știe niciodată când o să apară
sau cât de greu o să fie, dar știe că o să fie greu.
Abilitatea lui de a relaționa cu oamenii
vine din faptul că a trăit asta, nu doar vorbește despre ea.
Și de aceea poate vorbi cu oricine a fost vreodată abuzat
sau împovărat sau implicat în orice fel de luptă și criză,
în copilărie sau la maturitate.
El e unul dintre aceia
care își pot transforma durerea într-o putere adevărată.
Și nu ar fi cine este, nu ar avea averea,
notorietatea, capacitatea de a spune poveștile
în modul în care o face
și de a atinge punctul sensibil al comunității afro-americane,
dacă nu ar fi trăit acea durere.
Oamenii întreabă: „Cum poți să scrii 20 de scenarii în două săptămâni?”
Pot să ajung în acel loc,
să ajung în acea lume și să aud acele voci și pur și simplu izvorăsc din mine.
Deci, ceea unii consideră ciudat sau straniu,
pentru mine, e doar posibilitatea de a ajunge într-un loc
creat în copilărie pentru a mă ajuta să fac față, iar acum este chiar lucrul
care susține foarte mult din ceea ce fac în afaceri.
Deci, repet, totul își găsește calea ca să contribuie împreună la bine.
Scrisul în jurnal a fost purificator pentru el.
Are asta de la Oprah.
Vorbea mereu despre ea la început...
PRIETEN DIN COPILĂRIE/COMPOZITOR
Spunea că într-o zi o s-o întâlnească.
„Într-o bună zi o să mă întâlnesc cu Oprah.
„O să fim prieteni.
„Într-o bună zi, o să am serialul meu la TV.”
A fost atât de inspirat de episodul
în care ea a vorbit despre jurnal și despre scris.
AGENTA DE PUBLICITATE A LUI TYLER
Cred că așa a găsit vindecarea și purificarea
și acolo au apărut primele povești. S-a născut prima piesă.
Îmi place că cea care l-a inspirat, o persoană admirată,
care probabil părea... din altă viață,
a ajuns să devină o confidentă apropiată pentru el.
Dar, de asemenea, vorbea mereu despre felul în care făcea ea afaceri.
L-am văzut plecând din rețelele mari
fiindcă nu făceau cum voia el.
Avea o formulă a lui.
Dar asta ține de credința lui și la ce i-a spus Dumnezeu.
„Asta ți-am hărăzit să faci.
„Rămâi ferm și concentrat.”
Și exact asta a făcut.
Tyler, ești un vizionar strălucit
care întruchipează cu adevărat visul afro-american.
Sunt profund onorată
să ofer Premiul BET Ultimate Icon 2019
dragului meu prieten, domnul Tyler Perry.
Nu m-am putut abține să nu mă gândesc la mama.
Îmi amintesc că eram copil, în jur de cinci ani,
mă lua cu ea în cartierele sărace
și juca cărți în serile de vineri cu o grămadă de femei.
Aceste femei aveau doar liceul,
dar erau femei de culoare deștepte.
Femei de culoare puternice.
Aveau povești grozave de spus.
Și eram un copil de cinci ani, stăteam acolo pe podea,
mă jucam cu mașinuțe, le auzeam vorbind despre bărbații lor,
despre relațiile lor și suferința lor.
Când vreuna se întrista rău, alta făcea o glumă
și începeau să râdă.
Nu știam că e un masterclass pentru viața mea.
Ajungeam acasă, iar tata o bătea pe mama,
făcea tot felul de chestii, spunea chestii.
Ieșea din cameră, iar eu intram și imitam una dintre acele femei,
iar ea începea să râdă.
Asta avea o putere pe care nu o înțelegeam cu adevărat.
Primele zece filme ale mele au fost despre ea, în subconștient,
voiam ca ea să știe că are valoare.
Femeile de culoare să știe că au valoare.
Sunteți speciale, puternice, uimitoare.
Când l-am avut pe Tyler, sau „Junior”, așa cum l-am numit, Emmitt Perry Jr.,
a fost zece ani singurul meu băiat, așa că, desigur, l-am răsfățat prea tare.
Îi făceam baie de trei, patru ori pe zi.
Îl îmbrăcam în mici salopete, ținute dintr-o singură piesă.
Mi se părea foarte drăguț îmbrăcat așa.
Și a crescut, a devenit un copil foarte iubitor, foarte dulce.
MAXINE PERRY MAMA LUI TYLER
Era foarte dulce.
Emmitt Jr...
Adică, era doar o mică diferență.
Tyler i-a moștenit pe amândoi.
A luat smerenia mamei lui, dragostea, harul, liniștea.
Dar a luat și puterea de muncă a tatălui, etica muncii.
Dar nu e un dobitoc, ca tatăl lui.
Cu tot respectul pentru unchiul Emmitt. Îl iubesc.
Dar era un dobitoc.
A fost un mare dobitoc.
Și o să vadă documentarul. Îl înfrunt.
Sunt adult acum. Dar era un nenorocit.
Dar, când ești mai tânăr, există Lupul cel mare și rău.
Când crești, înfrunți Lupul cel mare și rău.
Și asta s-a întâmplat cu Tyler.
S-a maturizat și a zis: „Nu mă mai calci în picioare.
„Nu mă mai pui jos.”
Mă gândesc la mama
și mă gândesc la judecata ei de secolul XXI,
la faptul că a rămas cu acest bărbat.
Dar mama ei a murit când ea avea 13 ani.
Acest bărbat a luat-o când ea avea 17 ani.
Nu știa nimic despre lume.
Nu știa nimic despre viață.
Și tot sprijinul ei, tot ce știa,
tot ce fusese învățată era că, dacă plătea facturile, era un soț bun.
Deci, a rămas la ce știa.
Ne-am căsătorit în 1963.
Ne-am mutat în New Orleans.
Bine.
Și am avut-o pe Yulanda, apoi pe Melva, imediat după.
Nu avea prea mult sens. Doar am rămas însărcinată.
Tânără și proastă. Și...
A făcut-o pe sora mea cea mare la 18 ani, pe cealaltă, la 19, iar pe mine, la 24.
Era o femeie de culoare în Louisiana, cu trei copii.
Ce să facă?
Ce să muncească pentru bani, ca să ne întrețină?
Ce să facă?
A rămas.
Și nu o judec absolut deloc,
fiindcă a suferit și a trecut prin iad
pentru a supraviețui și a păstra pacea.
Și, pe deasupra, îl iubea.
Nu știu cum, nu știu de ce, dar știam că îl iubește.
L-a iubit până în ziua în care a murit.
Cred că s-a agățat de tot,
de fiecare emoție, nu arăta niciodată oamenilor tristețe,
întotdeauna era zâmbitoare și fericită, căuta mereu pacea,
mereu voia ca tata să zâmbească.
Mă trimitea în cameră să-l salut când nu voiam.
Dacă intra el în cameră, eu plecam.
Îmi amintesc că am întrebat-o: „E tatăl meu?”
Pentru că pur și simplu nu înțelegeam cum putea să mă privească
și să mă urască cu atâta sârguință și cu atâta pasiune.
Avea atâta ură!
Era un factor de intimidare...
Repet, avea o ură perversă.
Haide, ești ostenit
Cred că am niște martori aici în seara asta
Cum m-am descurcat?
Ei bine, ascultă...
Dacă Dumnezeu nu mi-a dat altceva,
mi-a dat o mamă care m-a dus la biserică, care s-a rugat și a crezut.
Știu că este
Am devenit pastorul lui Tyler când era adolescent.
EPISCOPUL PAUL MORTON PASTORUL DIN COPILĂRIA LUI TYLER
A fost ca și cum Dumnezeu m-a conectat la el din cauza rănii lui.
BISERICĂ BAPTISTĂ
Sentimentul de comunitate și credință
și faptul că am crezut m-au călăuzit prin cele mai întunecate vremuri,
așa am devenit un tânăr matur,
încercând să înțeleg cine sunt,
ce vreau să fiu în viață.
Totul era împletit în biserică.
BISERICA GREATER ST. STEPHEN, NEW ORLEANS
Dacă crești între creștini, mai ales în sudul de culoare,
o mare parte din viață e legată de biserică.
În ce privește artele, cum Reagan a eliminat artele în anii '80,
contau piesele de teatru de la biserică.
Teatrul comunitar a menținut arta vie pentru copiii...
care poate nu au avut acces la școlile publice.
Crescând în New Orleans, eu și Tyler mergeam la aceeași biserică,
Biserica Baptistă Greater St. Stephen.
Biserică baptistă cu gospel în New Orleans, Louisiana.
Biserica era locul de evenimente al orașului la acea vreme,
așa că avea priză la creștini.
Oameni din toate categoriile sociale mergeau la biserică acolo.
A fost oarecum... biserica orașului.
Eram muzician, unul dintre cei cinci cântăreți la orgă,
cum îmi plăcea să spun.
Și Tyler era în cor.
Era destul de important să mergi la Greater St. Stephen.
Și mai important era să fii în cor.
De partea mamei, bunicul a fost preot,
străbunicul a fost preot, tatăl lui, la fel,
și putem găsi preoți chiar și în perioada sclaviei.
Deci, biserica, credința și Dumnezeu sunt în sângele meu.
Sunt în ADN-ul meu.
El a fost întotdeauna...
El a fost întotdeauna un lider.
Știu că mulți poate nu știu povestea,
dar, în adolescență, Tyler
voia să fie predicator.
Am fost la seminar, am studiat, am aflat mai multe despre Biblie.
Era timpul să țin prima predică.
În biserica noastră, trebuie să predici ceea ce numim „predică de probă”.
Chiar trebuie să fii smerit. Trebuie să...
Adică, este doar o situație solemnă, stai acolo.
„Bine, am împărtășit cu voi cuvântarea pe care ar trebui să o țineți.
„Vreau să o țineți.”
Mătușa mea Thelma era acolo, mama mea era acolo.
Toată lumea era foarte mândră că țin prima mea predică.
„Și Noe a făcut precum i-a poruncit Domnul.”
Așteptam testul lui.
S-a ridicat, m-a onorat, a onorat biserica,
și apoi... „Ascultați, voi toți. Doar...”
Oamenii mureau de râs.
I-am zis: „Hei, nu ar trebui să faci asta.
„E un moment serios.
„Încerci să treci testul.”
„Dle Noe, parcă ai spus că o să plouă.”
După ce s-a terminat, s-a ridicat în spatele meu și a zis în fața tuturor:
„Știi ce? Dacă Dumnezeu te cheamă, o să te califice...
„Dar uneori nu ești calificat.”
L-am oprit la început.
Am spus: „Nu... Ești chemat să faci altceva.”
În fața mătușii mele, în fața tuturor.
Am fost zdrobit.
Deci, în încercarea mea de a-mi da seama
ce să fac cu chestia asta,
cu această „chemare”,
am auzit o voce care spunea:
„O să te duc în alt loc, să vorbești cu mai mulți oameni.”
Nu știam ce era atunci, nu știam cum o să ajung acolo
și asta a fost partea cea mai frustrantă
din viața mea timpurie și din carieră.
Ascultă, am un tată care mă face „nenorocit”...
Zice că nu o să fac nimic, sunt un...
Sunt un tâmpit în fiecare zi din viață.
Niciodată nu m-am gândit că oamenii vor să mă vadă făcând ceva,
să mă vadă sau să mă respecte ca actor.
Adăugați asta la oamenii albi care controlau totul în domeniu...
Mi se părea că nu există o posibilitate sau o variantă.
Îmi amintesc că am fost în cor
și făceam chestia cu toate animalele din corabie și Noe.
Îmi amintesc asta. Îmi amintesc că stăteam acolo.
Era momentul meu să strălucesc,
pentru că aveam două replici în fața bisericii.
- Vrem ploaie. - Stați așa...
Vreau să știu pentru ce construiești chestia asta mare.
Dumnezeu își pune pantofii acolo?
Ei bine, din moment ce iei două din fiecare,
am două odorizante, pentru că știu că ai nevoie.
El a putut să relaționeze cu oamenii.
- Vrem ploaie. - Vrem ploaie.
Vrem ploaie.
Fă să plouă!
Cred că asta l-a motivat.
- Fă să plouă! - Să plouă
Să mă plouă!
Plouă
Să mă plouă!
Plouă
REGIZOR/SCENARIST/PRODUCĂTOR
Îți spun ceva.
New Orleansul nu a fost extrem de susținător cu Tyler.
A trebuit să plece.
Adoră orașul ăsta, să nu-nțelegi greșit.
Iubește orașul. Pe bune.
Dar orașul nu l-a produs pe Tyler Perry.
Înțelegi?
Atlanta l-a dat pe Tyler Perry.
În anii '90, a existat o mare migrație.
Toate persoanele de culoare se mutau la Atlanta.
Aveam douăzeci și ceva de ani, am pus tot ce aveam,
adică mai nimic, în Hyundaiul meu, și am plecat la Atlanta.
ATLANTA MECCA DE CULOARE DIN SUD
Mutarea în Atlanta a fost importantă ca să înțeleg ce aș putea fi.
NOUA CLASĂ DE MIJLOC DE CULOARE
Am văzut bărbați de culoare care o duceau bine,
și asta nu era posibil pentru cei de culoare din New Orleans.
Erau droguri, bande, viol, crimă, atrocități oribile care se întâmplau,
era grozav să scapi de asta și să vii în Atlanta,
unde, după mine, traficanții de droguri
au fost înlocuiți de medici și avocați de culoare,
unde oamenii din cartier aveau mai mult decât le trebuia
și simțeau că o merită.
Am zis: „Uau, ăsta e Tărâmul Făgăduinței!”
Există o inimă care bate în acest oraș pentru ca cei de culoare să prospere.
Asta a fost o revelație pentru mine.
Că și eu merit,
fiindcă sunt la fel de bun ca oricine altcineva.
Deci, am venit aici pentru ceea ce puștii de culoare numeau Freaknik atunci,
adică vacanța de primăvară,
dar când am văzut că oamenii o duc bine am știut că Atlanta va fi casa mea.
Să văd speranța peste tot în jur...
Asta au reprezentat pentru mine orașul ăsta, statul ăsta.
Lucram oriunde puteam, am economisit destui bani
pentru a închiria 14th Street Playhouse, am făcut prima mea piesă.
M-am mutat în Atlanta câțiva ani mai târziu,
și a venit la mine într-o duminică după biserică
și a zis: „Mă mai știi din New Orleans?”
Am spus: „Da.”
El a spus: „Fac piesa I Know I've Been Changed.”
Am spus: „Nu e piesa care eșuase?”
El a spus: „Am reluat-o, dar mi-am pierdut regizorul muzical.”
Am închiriat un loc numit 14th Street Playhouse pentru piesă,
fiindcă m-am gândit că lumea o să vină.
Repetam în spectacole.
Într-o sală de 200 de locuri.
Verificam vânzările de bilete în fiecare zi.
Îmi ziceau: „Ai vândut unul azi.”
Bun, mai erau două săptămâni.
„O, ai vândut patru locuri.”
„Bine.”
Nu știu la ce naiba mă gândeam,
credeam că oamenii vin la o piesă
în weekendul de 4 iulie.
În seara asta, tânărul care a scris piesa
și grozavii membri ai distribuției
au venit aici pentru a ne oferi o perspectivă
asupra problemelor prin care trecem în viață.
Unii dintre noi au trecut prin multe furtuni...
ACTUL FINAL
E vorba de adulți abuzați sexual în copilărie
și de ramificațiile persistente produse de asta în viața lor.
Spune o poveste foarte personală în care te regăsești.
DR. KEITH CORSON PROFESOR DE FILM
Dacă te uiți la statistici
cu persoanele agresate sexual și abuzate sexual în copilărie,
este ceva despre care nu prea se vorbește,
dar cu care au de-a face mulți oameni.
Încheind asta cu un mesaj înălțător,
poți transforma această traumă în ceva pozitiv,
deci Perry are o premisă motivațională în această piesă.
Îmi amintesc asta.
Și cred că a continuat asta în munca lui.
Au fost vreo 30 de persoane în sală,
și credeam că o să vină 1.200 în weekend.
A fost un moment greu. O lecție dură.
Din cei treizeci de oameni de acolo,
cineva a spus: „Cred că e ceva bun. O să investesc.”
Am spus: „Serios?
„Pot să fac luminile. Economisesc bani.
„Bine.
„Pot să vând bomboane la pauză. Și eu pot face asta.
„Apoi urc iar pe scenă, așa că am timp să mă costumez,
„să vând bomboane, să pun lumini.
„Și pot conduce camionul.” Toate pentru a economisi bani.
Eram atât de săraci, încât obișnuiam să împărțim burgerii.
El lua jumătate, eu luam cealaltă jumătate.
Luam o mână de cartofi prăjiți
și vorbeam despre visurile lui minunate.
Împărțeam un burger, iar el îmi spunea că într-o zi o să fie bogat.
Spunea: „Omule, toate sunt experiențe de învățare.
„Nu sunt eșecuri.”
Credea în el însuși.
Credea în proiectul lui și voia să-și transmită mesajul,
așa că a păstrat direcția.
Îmi luam slujbe între spectacole.
Mă duceam la șeful meu și îi spuneam:
„Am nevoie de niște timp liber să fac o piesă de teatru.”
Mama închiriase o dubă ca să-i duc pe cei din distribuție.
A fost cel mai rău spectacol din cariera mea.
Încă mai am coșmaruri cu asta.
Am încărcat totul în mașină, am condus până la Spartanburg.
Dintre toate weekendurile, în ăla a venit uraganul.
Am ținut spectacolul.
Nu a venit nimeni. Mă întorceam.
Ploua atât de tare, încât zburam.
Era o mașină mare, cu toate lucrurile în spate,
și am călcat-o la blană, pentru că eram foarte supărat pe Dumnezeu.
Ziceam: „Mi-ai spus să fac asta.
„Știu că am auzit vocea.
„Ce se întâmplă?
„De fiecare dată când fac o piesă, mă părăsești.”
S-a întâmplat iar și iar, m-am întrebat: „Ce fac?”
Și pur și simplu zburam.
Nu-mi păsa dacă trăiesc sau mor.
De câte ori ești pe cale să ai un nou început, există o furtună.
O furtună anunță întotdeauna că ai depășit starea în care erai.
Dar când mama a spus că piesa nu o să meargă niciodată,
am fost zdrobit, pentru că ea era singurul meu sprijin.
Am ajuns acasă și i-am spus că nu am cei 300 de dolari pentru a plăti mașina.
Asta a fost.
„Vrei să spui că nu ai reușit să faci...”
A izbucnit.
„Renunță la asta. Nu o să reușești niciodată.”
Nu o uit niciodată. Eram în lacrimi.
Era în fața mea pe canapea, pentru că fuma.
Spunea: „Cum naiba să plătesc cei 300 de dolari cu cardul de credit
„pentru că te-ai dus tu să faci afurisenia...”
Și fuma întruna.
Și stăteam lăsat pe spate pe canapea în timp ce ea făcea asta
și lacrimile îmi curgeau pe față,
și fuma și și-a dat seama la un moment dat, printre înjurături,
că eu nu spun nimic.
S-a întors și a văzut lacrimile de pe fața mea.
Și atunci i s-au umezit ochii.
Mi-a zis: „Iubitule, îmi pare atât de rău! Vreau doar să-ți găsești un loc de muncă.”
Am ajuns acasă, aveam o notificare de evacuare, desigur,
și am ajuns pe străzi.
După vreo șapte ani în care am tot ținut spectacolul,
fără vreo reușită, am primit un alt loc de muncă.
Așa că, învins, am spus: „Bine, asta este. Nu mai fac.”
Și m-au sunat niște promotori, au spus că au o oportunitate
să pună spectacolul la House of Blues, voiau să o fac încă o dată.
Am spus: „Nu, am trecut peste asta. Am terminat.”
Am început să mă gândesc și, rugându-mă, vocea mi-a spus
că ar trebui să o fac.
De data asta... Mai fusesem fără adăpost.
Nu voiam s-o pățesc din nou.
Știam că depind de banii care vin,
dar vocea era foarte clară.
Așa că m-am dus și i-am spus omului că demisionez.
O să facem spectacolul.
Mă gândeam că o să se repete aceeași poveste.
Voiam doar să țin spectacol.
Am stat în cabină în seara spectacolului
și am spus: „Doamne, m-am săturat.”
Aveam 28 de ani și am spus: „Nu pot continua să trăiesc așa.
„Știu că mi-ai spus să fac asta, mă tot aduci aici.
„Dar nu aud nimic de la tine când ajung în aceste situații,
„când nu pot plăti chiria, nu pot plăti facturile,
„când am prieteni și rude
„la care sun să cer 20-30$ ca să mănânc.”
Dar când Dumnezeu îți spune ceva,
și o știi în adâncul tău, mergi încotro îți spune Dumnezeu.
Așa că am spus: „Bine, nu mai fac asta, Doamne,
„și am auzit o voce firavă care mi-a spus: «Eu sunt Dumnezeu.
„«Îți spun eu când s-a terminat. Nu-mi spui tu mie când se termină.»”
M-am ridicat și m-am uitat pe fereastră, și era o coadă după colț,
în frig, voiau să intre la House of Blues.
Spectacolul începe. Ies pe scenă, sala e arhiplină.
Fiecare glumă face ravagii, fiecare replică.
Le-a plăcut la nebunie. Se agitau în scaun.
La final am ieșit să fac o plecăciune, ne-au ovaționat în picioare.
Se scutura praful din tavan, la propriu,
din cauza zgomotului din sală.
Viața mea s-a schimbat în acel moment.
M-a sunat un promotor național, a spus:
„Vrem să vă luăm săptămâna viitoare la Fox Theatre.”
Sală de 4.500 de locuri. Cred că am făcut trei sau patru spectacole cu casa închisă.
A fost începutul a ceva pentru care nu eram pregătit,
pentru că avusesem doar negativitate în viața mea.
Toți îmi spuneau doar ce nu o să fiu niciodată.
Nimeni nu spunea ce aș putea fi.
Și atunci, dintr-odată, am avut succes, pentru prima oară.
Spectacolul era mai măreț și mai bun ca oricând.
Decor nou, lumini noi, sunet nou.
Totul era de top.
Am lăsat spectacolul pentru a face unul nou,
numit I Can Do Bad All By Myself.
Bine, și joci în el?
Da.
Joc o femeie de 68 de ani pe nume Madea.
O femeie de 68 de ani?
„DOAMNE, TOȚI BĂRBAȚII SUNT CÂINI?”
Jucam personajul Madea, minor,
cu rol scurt, cinci minute pe scenă, oamenii râdeau și coboram de pe scenă.
Nu-ți datorez nimic!
A început cu Daddy Joe în I Know I've Been Changed.
Și apoi a trecut la personajul Madea.
Prima oprire a fost la Chicago.
Madea trebuia jucată în piesă de altcineva.
Era sala plină la Chicago ca s-o vadă,
și ea nu a apărut.
Toți au venit pentru ea și ea nu era acolo.
A fost înfricoșător.
A trebuit să ies pe scenă și să spun replicile Madeei.
Dar publicul făcea: „Ne iei la mișto?”
Să-mi spună cineva ce se întâmplă.
M-am uitat la el. I-am zis: „Parcă tocmai am pierdut Super Bowl.”
Apreciez răbdarea ta,
pentru că știu că a fost greu.
Știu că a fost dificil.
A fost dificil pentru noi.
După tot acel succes, a venit un alt eșec.
Când e momentul tău, nu contează ce se întâmplă în jur.
Indiferent ce este sau cine este.
Nimeni nu te poate opri. Nimeni nu te poate împiedica să ajungi la...
Ți-ai plătit datoriile.
Niciun om nu a făcut asta, deci nimeni nu o poate lua,
și mă trezesc în fiecare zi mulțumindu-i lui Dumnezeu.
M-a sunat dis-de-dimineață.
A zis: „Ridică-te!”
Am zis: „Bine.”
„O dregem.”
A lucrat la scenariu,
ne-am întâlnit la repetiție, am lucrat la muzică.
În seara aia de miercuri...
Spectacolul a debutat marți.
În seara de miercuri a ieșit ca Madea și s-a râs puțin.
Alo?
Bună, fată, ce faci?
În seara următoare, am lucrat din nou. A doua zi s-a râs și mai tare.
Ei bine, cum arăt astăzi?
- Și tu arăți frumos, domnișoară Mabel. - Mersi mult!
Până la sfârșitul weekendului
sala era plină și toată lumea era vrăjită.
Refăcuse complet piesa.
Madea devenise vedeta.
Mi-a plăcut mult.
Suntem mulțumiți de Madea.
Bravo, Madea! Jos pălăria!
Mi-a plăcut mult.
Mi-a plăcut. Adorabil.
Mai venim să o vedem de 10 miliarde de ori.
Madea e un personaj uriaș care îți poate spune totul despre tine.
CÂȘTIGĂTOARE EGOT
Îți spune totul despre tine, bea de te bagă sub masă și te înjură.
Și apoi te bagă în pat.
Este un termen sudic. E prescurtarea de la „Mother Dear”.
Cred că trebuie spus că lumea afro-americană,
mai ales în sud, este matriarhală.
Familiile noastre sunt conduse de mame.
Poți fi orice vrei să fii în lumea asta.
Nu ai un partid Panterele Negre fără contingentul feminin.
Dacă ești persoană de culoare din sud, o cunoști pe Madea.
O recunoști imediat.
Poate fi mătușa ta, poate fi mama ta, poate bunica sau sora.
Cunoști pe cineva care este vag familiar cu principiile Bibliei.
S-ar putea să n-o fi citit,
dar îți spune că Isus a spus „Fii bun cu vărul tău”.
Zici: „Isus niciodată...” Ce am spus?
Nu ți-am spus să nu iei...
După mine, este genial.
Îți cunoști vărul care se luptă cu dependența,
și îți cunoști verii care trebuia să locuiască cu o mătușă.
Știi verișorii ăia care au făcut liceul
și au devenit adulți independenți
pentru că mătușa i-a primit și i-a ajutat.
Vino la lumina zilei.
- Nu veni înaintea zorilor. - Madea, te rog!
Intră!
Cine este la ușă?
- M-am săturat de toți ăștia... - Taci, Joe! Rezolv eu.
Spectacolul a început să ia avânt,
călătoream din oraș în oraș,
văzând 99,999% persoane de culoare,
săli arhipline.
În curând avea să țină 300 de spectacole pe an, cu 30.000 de oameni pe săptămână.
Piesele sale au făcut turnee cu casa închisă
în așa-numitul „Circuit al măruntaielor” din sud.
Există o tradiție bogată a teatrului evanghelic
și o tradiție bogată a Circuitului măruntaielor,
un fel istorie a teatrului și muzicii de culoare.
Circuitul a fost atât de minunat!
Erau Josephine Baker, Billie Holiday și Ella Fitzgerald,
și toți cei care nu puteau să apară în sălile albilor,
așa că au mers în turneu prin tot felul de mici baruri
cu pui prăjiți și măruntaie.
Și au călătorit prin țară și au devenit atât de faimoși printre ai lor,
încât au putut să se întrețină și să trăiască bine.
Deci, imaginați-vă Circuitul măruntaielor.
Pentru mine, spiritul era foarte real și adevărat.
E genial că a făcut-o.
El stă pe toți acești umeri.
Este un uriaș pe umeri uriași.
Mai poți face asta o dată? Da, exact așa.
Da, încă o dată!
Am fost în turneu din 1998 până în 2004,
făcând 300 și ceva de spectacole pe an,
în toată țara, de la un cap la altul, înainte de rețelele sociale.
Ieșeam la sfârșit și ziceam:
„Înscrieți-vă la e-mail. Ăsta e site-ul meu.”
Oamenii făceau: „Ce? WWW-ce?”
Și câteva milioane de oameni mă urmăreau pe site-ul meu,
puteam să trimit un e-mail și să vând săli și arene pline
în toată țara chiar înainte de a face publicitate.
Ce a început Perry să facă și a continuat să facă...
A venit cu sprijinul financiar pentru propriile proiecte
și își asuma riscul, dacă ieșea prost.
A fost frumos să înțeleg
că am avut puterea să ne sprijinim și să ne ridicăm reciproc,
pentru că, atunci când am intrat în circuit,
nimeni nu vorbea despre lucrurile
care ne afectau comunitățile,
ca molestarea și violul, dependența de droguri... la acest nivel.
Deci, am vrut să ilustrez asta într-un cadru care te face să râzi
atât de tare încât să te simți foarte confortabil.
La finalul spectacolului, rezervam vreo 20 de minute
și vorbeam despre ceea ce ne afectează
și cum ne ajutăm reciproc.
Ce să fac acum?
Ridică-te și vezi-ți de viață.
E în regulă să stai pe-aici, să fii deprimat un minut,
să jelești... Fă tot ce vrei, dar nu sta acolo prea mult.
Ridică-te și vezi-ți de viața ta.
Cea mai mare diferență între o piesă a lui Tyler Perry
și un teatru tradițional sau o piesă de pe Broadway
este că se adresează unui public diferit,
și îmi amintesc că o duceam pe mama la piese de pe Broadway,
am fost întotdeauna încântat s-o fac.
Într-o zi, mi-a spus: „Îmi place să merg la teatru pe Broadway,
„dar îmi place și mai mult să văd piesele lui Tyler Perry.”
Am întrebat-o: „De ce?”
A spus: „Ei bine, mă simt în siguranță acolo.”
Tyler Perry, te iubim!
- Le place. Ei bine... - O iubim pe Madea.
Unii o văd pe Madea ca pe o continuare
a costumului de gras și a interpretării de travestiți
care emasculează bărbații de culoare.
Asta e minunat!
Abia aștept să-mi aducă Sherman acasă niște nepoți.
Vedeți asta la Eddie Murphy, la Martin Lawrence.
Dar face ceva mult mai nuanțat și complicat.
Nu face mișto de asta.
Este un fel de întruchipare cu respect.
Madea?
Dacă Tyler Perry este „Tyler Perry, producătorul, regizorul”...
Dacă netravestit e o piesă centrală a mărcii sale,
atunci Madea este chiar lângă el.
Deci, acest personaj e imens în opera lui
și în interacțiunea publică cu opera lui.
Atât în privința numărului fanilor,
dat fiind că Madea este reprezentativă
pentru ceea ce-i face pe oameni
să-l aprecieze pe Tyler Perry, cât și în privința criticii.
Madea trebuie să fie piesa centrală și în privința asta.
Deci, Madea este importantă.
Madea e o parte importantă în brandul Tyler Perry.
Din New Orleans, domnul Tyler Perry!
Și Tyler Perry e centrul lumii sale.
El este soarele, luna,
e întregul univers, e Dumnezeu însuși.
El este Tatăl, Fiul, Duhul Sfânt.
Asta este el după munca lui.
Și, făcând asta, este vorba despre el.
Și, când spun că este vorba despre el,
vreau să schimb felul în care înțelegem acest lucru.
Da, politica de reprezentare e problematică pentru femei.
Dar dacă îndepărtăm deghizarea, chiar și puțin,
dacă este vorba despre Tyler Perry, de fapt e vorba despre patriarhat.
Despre patriarhat de culoare.
Patriarhat de culoare toxic.
E vorba despre masculinitate.
E vorba de felul în care bărbații de culoare nu au înțeles
și încă nu înțeleg ce trăiesc femeile de culoare,
chiar dacă văd asta de aproape.
De fapt, ar trebui să fim chiar precauți.
Ești atât de aproape de ce trăiesc femeile de culoare,
atât de aproape de traume, și totuși nu înțelegi asta.
Tot nu înțelegi.
Personajul e jucat de un bărbat,
dar acest bărbat înțelege foarte bine femeia asta și pe femeile ca ea.
Și, ca bărbat, validează multe sentimente ale femeilor.
Elementul femeii de culoare e o voce culturală importantă a comunității,
fiindcă e cea mai adevărată reprezentare a conducerii în comunitatea noastră.
Să punem bărbatul de culoare într-o rochie de femeie de culoare
și să-i dăm abilitatea
de a deveni salvatorul suprem,
pentru a împuternici corpul feminin de culoare victimizat.
Toate astea sunt abstractizări.
Nimic din toate astea nu e legat de umanitate.
Nu e legat de a ne privi unul pe altul.
Deci, nu e tocmai Jurnalul unei femei furioase
sau al unei femeie de culoare furioase,
ci e jurnalul unei marionete.
Pot vorbi doar în numele meu.
Sunt un fel de poet, iar dacă sunt un fel de poet,
atunci sunt responsabil, din punctul meu de vedere,
pentru oamenii care mă produc și pentru cei care o să vină după mine.
... înțelegeți de ce bunica mea, mama,
mătușile mele adoră chestia asta,
și rudele din sud... De ce adoră asta.
Pur și simplu nu pot să privesc fără să mă înfior...
Cel mai recent film al lui a sărit calul.
Adică, văd un fel de tendințe misogine acolo,
nu știu ce încearcă să rezolve prin film.
Probabil că trebuie să rezolve prin terapie...
INTRARE CU BILETE
Am observat că toată viața mea animatorii, artiștii
provin din medii în care e suferință
și abuzuri și tot felul de lucruri.
Jamie Foxx a trebuit să pună rochia în cui,
dar Tyler Perry a devenit miliardar și încă îi place să îmbrace o rochie.
Cum se face că BLM nu este aici
să protesteze pentru că un Negru
poartă haine femeiești pentru bani?
PIESA DE ADIO CA MADEA
TRAVESTIȚII CA TYLER PERRY SĂ ARDĂ ÎN IAD
Spuneți lumii și faceți apel la oamenii răi.
El a spus că predică evanghelia.
Predicați evanghelia, detestați păcatul și pocăiți-vă.
Isus Hristos...
Simt că ți-ai găsit ritmul propriu
și așa dansezi, funcționează pentru tine.
Nu pare că îți pasă.
- Nu-mi pasă. - Nu știu cum faci.
Nina Simone a spus, și nu am uitat niciodată.
A spus: „O să consumi tot ce ai
„încercând să oferi tuturor ce își doresc.”
Mama m-a învățat valoarea de a fi cine sunt, valoare culorii mele.
A spus: „Nu lăsa pe nimeni niciodată să-ți spună cine ești.
„Știi cine ești, de unde vii.”
Am văzut poveștile ei, chinurile ei,
și spun poveștile din care vin.
Și de asta câștigă,
pentru că oamenii se recunosc în aceste povești.
Indiferent ce spun criticii, că nu pricep...
„Nu înțeleg ce e asta.”
Nu dau doi bani... Pentru că vorbesc cu noi.
De asta milioane de oameni văd serialele mele săptămânal.
De asta continuă să apară la cinema și duc filmele pe locul unu.
Vorbesc cu noi, mă conectez cu noi.
Știi ce spun?
BUN-VENIT
Mulțumesc, Tyler Perry.
Cu plăcere, Kenya Barris. Acum ne oficializăm?
Am crezut că e un moment special.
Da.
În 2003, la biroul meu, era o grămadă de casete
și un bilet care spunea: „Aș vrea să vă prezint opera lui Tyler Perry.”
„Este interesat să facă un film.”
Și m-am gândit...
Am sunat la departamentul de divertisment
și am spus: „Ați auzit de Tyler Perry?
„Se pare că a făcut bani buni pe video.”
Au spus: „Nu am auzit de el.”
Și am spus: „Sunați să vedeți
„dacă cineva din industrie știe cine este.
„Cum face cineva asemenea venituri și noi nu am auzit de el?”
M-au sunat înapoi. Nimeni nu auzise de el.
Între timp, într-o comisie de diversitate cu care mă întâlneam din când în când,
am vorbit despre ce tip de filme au fost interesante pentru ei
și cine a fost interesant.
Am început întâlnirea întrebând cine a auzit de Tyler Perry.
Toți cei de culoare din încăpere au ridicat mâna.
Niciun alb.
M-am gândit că e ceva acolo.
Ai menționat Lionsgate.
A fost cineva acolo cu adevărat deschis la minte, deschis pentru tine?
Da, Mike Paseornek.
Jos pălăria, el a spus: „Trebuie să facem asta cu tine.”
I-am zis lui Charles că vrem să ne vedem cu Tyler.
Am fost în LA. Tocmai am filmat primul meu film.
L-am terminat și sunt foarte încântat.
Abia aștept să-l vedeți.
Este Jurnalul unei femei furioase, filmul.
O să fie un minunat...
Când a ieșit Jurnalul unei femei furioase, în 2005,
criticii habar n-aveau cine e.
- Tu cine ești? - Tu cine ești?
A fost un film oarecare prezentat în cinematografe
care nu fusese anunțat la televizor,
nu ajunsese pe biroul lor pentru recenzii.
Deci nu știau ce e acest film,
așa că s-au gândit: „Bine, asta este o chestie de moment.
„O să facă niște sute de dolari în fiecare sală și dispare.”
Dar, când au văzut veniturile...
Și-au dat seama că filmul e mult mai mare și trebuie să fi avut un public mai larg.
Când Tyler a venit la Lionsgate,
nimeni nu știa ce rachetă a aterizat pe gazonul din față.
Dar cu siguranță știau asta când a plecat.
A lăsat urme adânci.
E o nebunie, Jurnalul unei femei furioase
a fost filmul numărul unu în America în 2005, pe 25 martie,
iar în 25 martie 2022,
Madea: Întoarcerea acasă a fost numărul unu în streaming în America.
Hei! Nenorocitul... chiar e în flăcări.
După 17 ani, încă mai e filmul numărul unu,
oamenii încă dau buzna să-l vadă în primul weekend.
Și, Brown, încerci să închizi portbagajul în timp ce o fac ei, da?
Chiar se înrădăcinează în relația lui cu publicul.
Stai, Madea!
Roger Ebert a scris o recenzie nimicitoare a primului film.
Și după ce a ieșit filmul
a primit mai multe e-mailuri și mesaje ca oricând.
Îi spuneau cât de mult s-a înșelat.
Poporul și-a spus cuvântul.
Așa că el a spus: „O să scriu altă recenzie.”
Dar, lucrul despre care ziceam...
E uimitor că Tyler a încălcat toate regulile.
La prima conversație la studio, un director de studio i-a spus:
„Negrii nu merg la filme.”
Pur și simplu au greșit cu toate când a venit vorba de Tyler.
Și cred că un monstru ca Hollywoodul trebuie să se protejeze
și un fel de a face asta e să fie critic.
Problema e că Tyler continua să aibă succes.
Debutul cu un succes de încasări a fost un șoc pentru critici,
dar nu pentru cineastul și starul
care pretinde că Hollywoodul a ignorat publicul
care dă buzna la filmul lui.
A fost un drum lung, așa că...
- Ai avut un parcurs rapid? - Da.
Perry a făcut filmul cu aproximativ cinci milioane de dolari.
A scos încasări de zece ori mai mari.
Perry a ajuns aici refuzând să joace după regulile Hollywoodului.
El a cerut controlul creativ în proiectele sale.
În prima vineri, cea de deschidere, am fost numărul unu în săli.
A trebuit să trag pe dreapta.
În martie 2004, Tyler mi-a dat scenariul pentru Jurnal.
În vară, deja filmam.
În februarie era în săli, debuta pe primul loc.
Tot orașul vorbea despre film
când a debutat ca numărul unu la încasări.
Nu era de așteptat.
AGENTA DE PUBLICITATE A LUI TYLER
Există ceva numit „urmărire” în industria cinematografică,
folosesc o mulțime de date și cercetări
pentru a anticipa ce venituri o să fie în acel weekend.
Și au făcut estimări complet greșite.
Habar n-aveau ce este.
A surprins pe toată lumea și mi s-a părut minunat. A fost grozav.
JURNAL DE SUCCES
Acum, studiourile mari ascultă
și iau notă de jurnalul de succes al scenaristului-producător.
Cred că după Jurnalul unei femei furioase,
un fel de lovitură comercială, au săpat în urmă
ca să afle cine este Tyler Perry
și cum de are un public care vine la acel film
despre care noi nu auziserăm și ni se părea neimportant.
Fiindcă era important că oamenii îl cunoșteau.
Pur și simplu nu era o persoană vizibilă în locurile obișnuite.
Ei bine, Tyler Perry a fost perceput ca intrus.
Nu cred că oamenii au înțeles până la capăt valoarea lui economică.
Unii au înțeles-o.
Am recunoscut că atingea un punct sensibil
și hrănea un nivel de profunzime și înțelegere
pe care presa obișnuită nici măcar nu putea să-l înțeleagă.
Vorbești cu un public care a fost insuficient servit
și, în multe cazuri, nu a fost servit deloc, mai ales când vine vorba de teatru.
Așa că ar fi fost foarte greu pentru presa obișnuită
să înțeleagă ce se întâmplă în acele săli,
mai ales dacă nu ai crescut în biserica Neagră.
Nu ai crescut în cartiere în care oamenii erau defavorizați,
nu ai cum să știi ce se-ntâmplă acolo.
Capacitatea lui de a vorbi cu publicul
care acum e de partea lui pe veci...
Vorbește cu un public care spune:
„Te aud, te văd, te înțeleg, știu cine ești.
„Lasă-mă să te ajut să-ți înnobilezi poveștile.”
A făcut asta la fel de bine ca oricine altcineva.
Mulți albi uită că există o întreagă industrie,
și a existat dintotdeauna. A noastră.
Oamenii vor divertisment și o să vină să-l vadă.
I-au ignorat pe toți acei oameni, dar el nu a făcut-o,
pentru că o grămadă de bilete de 10$ înseamnă o mulțime de bani.
Salut!
Tyler Perry se ridică la nivelul așteptărilor.
Madea: Reuniune de familie, continuarea hitului-surpriză al lui Perry,
Jurnalul unei femei furioase, a adus peste 30 de milioane de dolari
și domină încasările de weekend.
Filmul a încasat 30,25 milioane de dolari în weekend.
... și ocupă primul loc la încasări în weekend.
Fiecare artist ar trebui să aibă voie să-și urmeze activitatea artistică,
dar o mulțime de lucruri care ies astăzi sunt bufonerii.
Vorbim despre Tyler Perry în acest moment.
Nu. Nu, vreau să spun...
Este, de fapt, poate... ce vrea America Neagră să vadă?
Votezi cu portofelul tău.
Votezi cu timpul tău, stând în fața cutiei idioților.
Omul are un public uriaș, iar Tyler este foarte inteligent.
SPIKE LEE REGIZOR/CINEAST
Autobuzele bisericești vin pline-ochi.
Și-a cumpărat propriul avion, știi?
Poți cumpăra un avion. Ai bani.
Pentru mine, imaginile sunt tulburătoare.
Există o dezamăgire din partea ta
ca regizor și afro-american...
Nu cred că Tyler Perry
a intrat pe piața creativă pentru a salva comunitatea de culoare.
Și dacă a făcut-o, cred că...
trebuia să vină complet înarmat.
Ceea ce nu a făcut.
Și nu am nicio dovadă.
Asta nu înseamnă că nu există, nu înseamnă că am dreptate.
Înseamnă doar că nu văd dovezile
că a intrat pe această piață creativă înarmat și informat,
cu intenția de a da cu adevărat ceva nobil
și valoros pentru comunitatea de culoare.
Nu cred asta.
E cu siguranță mai dureros când vine de la propria comunitate.
Dar, în același timp, comunitatea lui
e cea care l-a adus unde este acum.
Deci, nu e întreaga comunitate. Sunt câțiva oameni.
Dar îi iubim și pe acei oameni.
Cred că partea cea mai dificilă la succes nu a fost lupta cu Hollywoodul.
Au fost persoanele de culoare.
Există o anumită clasă de Negri care privesc de sus ce face Tyler Perry.
Când încep să caut în istoria
a ceea ce ne-am făcut unul altuia ca persoane de culoare,
altora, care au avut succes, e destul de interesant de văzut.
Amos 'N' Andy a fost primul serial afro-american la televizor.
Și NAACP a boicotat... Primul boicot din istoria TV.
Serialul a fost scos din emisie în 1953,
nu a existat altă distribuție de culoare la TV până la sfârșitul anilor 1960.
NAACP a boicotat Culoarea purpurie,
din cauza descrierii bărbaților de culoare,
și a lui Alice Walker, femeie de culoare care a scris chestia aia.
Au pichetat și au boicotat gala Oscarurilor.
Langston Hughes a numit-o pe Zora Hurston „o nouă versiune de tuciurie”,
pentru că vorbea într-un dialect sudic și a scris în acel dialect.
Așa că am învățat foarte repede
că e în regulă, asta este...
Nu contează cât de bună e intenția ta,
nu contează câți oameni scoți din disperare și tristețe,
pentru anumiți critici contează
doar dacă e ceea ce ei consideră artă.
Ce nu o să fac sau ce nu pot face... este să schimb ceea ce sunt, cine sunt,
ce am fost chemat să fac și cum o fac, pentru că cineva...
Unii critici cred că nu este artă.
Publicul este acolo.
A acordat atenție unui public
pe care oamenii l-au ignorat, au zis: „Urcați la noi!”
Și el a spus: „Nu, sunt aici jos cu voi.”
„O să râdem de lucruri de care râdem
„în adunările de familie.
„O să facem publice lucruri pe care le considerăm vesele.”
Când te uiți la comedia albă...
Au voie să facă cele mai ridicole lucruri,
și nu trebuie să audă că îi fac pe toți irlandezii să dea prost.
„Tu faci scoțienii să pară...”
„Tu faci britanicii să pară...”
Lui Mel Brooks nu i-a păsat că ai lui o să dea prost,
i-a păsat să fie amuzant.
Dacă a folosit lucruri anecdotice proprii sau pe care le controla,
era permis.
Și domnul Perry a făcut același lucru.
A fost genial la capitolul ăsta.
Stai Așteaptă puțin
Credeați că am terminat
Când am cumpărat acel Aston Martin Credeați că e închiriat
Mă dau mare în fața ciorilor Ca Popeye cu spanacul lui
Asta e echipa mea Rozay e căpitan, eu sunt locotenent
Pot să număr un milion Apoi o frec de parc-aș fi falit
Noul meu Lambo Nu merge ca Rollsul
Mă învârt prin oraș Cu mâna legată de prăjitor
Fiindcă ciorile mă vor mort Și trebuie să mă întorc acasă
Îmi place.
Bună dimineața.
Nu cunosc pe nimeni care a avut traseul lui Tyler.
Să ne uităm la cei mai mari regizori și la cei mai mari actori.
Nu au avut 19, 20 de filme
la care publicul să continue să vină de fiecare dată.
E ceva istoric.
Tyler construise o bază de fani care apar când apeși pe buton
și asta i-a adus un avantaj față de orice alt realizator de film.
Ce a făcut el și nu au făcut alții a fost
să treacă la film și televiziune și să controleze asta.
În industria divertismentului se pune preț
pe ceva ce deții.
Și ceea ce deții sunt bucăți de hârtie care îți dau drepturi.
Și Tyler a vrut să dețină aceste drepturi, chiar înainte de a avea vreun avantaj.
Da, dreptul de proprietate a fost de la început
cel mai important lucru pentru Tyler, pe lângă creație,
pentru că i-a dat controlul deplin să facă ce voia să facă.
MARK ITKIN FOST AGENT, WME
Renunțarea la proprietate nu este o variantă.
Dacă l-am scris, l-am produs și am lucrat din greu, nu poate fi al tău.
Jay-Z are niște versuri care spun:
„Voi, ciorilor, mergeți mai departe Dar noi lucrăm ca la carte”
Și trebuia s-o fac, fiindcă n-am vrut niciodată să fiu o persoană
care să aștepte pe cineva cu un cec
și să spună: „Bine, fă ceva pentru ai tăi.”
Nu intrăm în detalii,
dar de multe ori oamenii se îndoiau de poveștile pe care le spunea,
dar el povestea și spunea:
„Ascultați-mă! Lăsați-mă să intru pe piața mea.
„Îmi cunosc piața. Vă rog, nu-mi spuneți voi care e.”
Și mereu voiau să-i facă observații sau să-l critice,
apoi și-au dat seama că el chiar înțelege ce face.
S-au dat din drum.
Și este adevărat.
Nu sunt supărat pe nimeni care nu vrea să aibă ceva.
Care nu vrea să-și asume responsabilitatea.
Fiindcă e o muncă grea. Lucrezi din greu când ceva e al tău.
Și nu era nimeni, chiar nimeni care să muncească mai mult ca mine.
Nimeni nu mă putea întrece.
James Brown ar fi cedat.
Am auzit povești foarte devreme,
când își prezenta primul serial TV unor directori de la Hollywood.
Îi cereau multe schimbări ca să cumpere câteva episoade de la el.
Și el spunea: „Ce? Nu asta fac.”
Faptul că i-a oprit, apoi l-a oprit pe Tyler...
FONDATOR, STUDIOURILE AREU BROS.
După mine, asta l-a făcut să-și zică: „Cum fac asta eu însumi?”
Și, desigur, Tyler fiind Tyler, a revoluționat întregul model
și a creat o cale cu totul nouă de a vinde material TV.
Cum se făcea în domeniu... Făceai un pilot.
Dacă pilotul era acceptat, sperai să ai 12-20 de episoade sezonul următor.
Dacă funcționa, mai primeai 20.
Toată lumea voia să ajungă la 100, pentru redifuzare,
ceea ce însemna că ies bani serioși și se adaugă redevențe.
A forțat intrarea pe TV.
A fost inovator cu serialul original,
pe care l-a făcut după formula 10-90.
Facem zece episoade și le plătim.
Dacă au atins o anumită cotă de piață, rețeaua cumpără încă 90.
Așa ajungi imediat la redifuzare.
Repet, o afacere grozavă.
Acest lucru a fost invenția lui. Și a fost manevră de geniu.
Știam că studiourile tradiționale probabil n-o să accepte așa ceva.
Îți trebuia o operațiune de tip boutique pentru redifuzare
care să fie dispusă să riște și, cel mai important,
care să-i ofere lui Tyler libertatea creativă de a face ce vrea.
Cealaltă manevră genială e că Tyler o deținea.
A rupt gura târgului.
Mai era ceva ce nu se mai făcuse,
dar asta este frumos când lucrezi cu Tyler Perry...
Tyler era dispus să bage propriii bani în producerea celor zece episoade.
Încerc să fac zece pentru TBS, cel puțin primele zece.
Așa că nu numai că le deținea și avea control creativ deplin,
dar, dacă funcționa, avea control financiar.
Așa că a decis să-și deschidă portofelul și să bage propriii bani.
Atunci am mers la Atlanta și am făcut zece episoade din House of Payne.
Acordul a fost că în două săptămâni
testăm cele zece episoade
și apoi ne gândim care poate fi următorul pas.
Tyler Perry își asumă riscuri, așa că de ce să nu încercăm?
Episoadele s-au difuzat...
Și au avut un succes enorm.
Au avut un rating peste ce avuseseră ei vreodată, ceea ce i-a șocat.
Au zis: „Bine, ce vrei să faci?
„Cineva a oferit 17. Vor încă 17.
„Cineva vrea 26.”
Am spus: „Vreau 100 de episoade, ca să se poată redifuza.”
Mark s-a întors la TBS și au spus: „Luăm cele 90 de episoade.”
De aici a venit modelul 10-90.
Și a fost prima dată când se proceda așa.
Deci, un pilot de zece episoade finanțate de el,
și probabil că au fost aproape toți banii pe care îi avea în acel moment.
Dar, repet, reinvestea în el însuși,
reinvestirea în oameni, reinvestirea în public,
și înțelegea că trebuie să pluseze cu tot ce are.
Și așa, Tyler a pariat pe el însuși cu televiziunea și a dat lovitura.
Se gândeau: „Poate o să meargă bine câteva episoade.”
Și a devenit unul dintre cele mai tari seriale din toate timpurile.
Și, desigur, au vrut mai multe decât primele 100,
și atunci Tyler a propus Meet the Browns.
Îmi amintesc că am fost foarte geloasă,
pentru că eram... În acel moment, eram CEO al BET...
și, dintr-odată, Turner avea două seriale de Tyler Perry
care au dat imediat lovitura.
Mi-a salvat fundul la OWN. M-a salvat cu adevărat.
S-a oferit voluntar, a spus: „Pot să-ți scriu un serial care să fie hit.”
Have and Have Nots se difuza de mult și avea rating bun.
I-am spus zilele trecute: „Este ca As The World Turns.”
Nu ar fi existat Will Packer, Ava DuVernay
sau Greenleaf, niciunul,
dacă Tyler nu ar fi spus: „Stai să te ajut.”
Am încercat să facem o înțelegere cu mult timp în urmă,
la început, înainte de a se duce la OWN.
Treaba cu Viacom a durat vreo 12 ani
de prima dată când am discutat până când s-a întâmplat.
Unii de la Viacom credeau că o să aibă o carieră scurtă.
Ei bine, s-a dovedit că au greșit.
Și continuă să vină cu tot mai multe idei.
Când intru în aceste companii, știu ce trebuie să aduc.
Și iată, la apogeul muncii depuse,
pot spune că apreciez mult
tot binele, răul și urâtul de până aici.
Ce mai faci?
Este DJ Khaled!
Încă una, cadru larg. Cât mai are Myles? Faceți-mi iar.
Cred că, în general, persoanele de culoare sunt subestimate.
GAYLE KING EDITOR GENERAL, OPRAH DAILY
Și iată, Tyler Perry a dat lovitură după lovitură,
dar cred că nu era respectat cu adevărat la Hollywood.
Toată lumea respectă un singur lucru, banii.
Și oamenii au văzut Studiourile Tyler Perry
și cred că, pentru prima dată, au spus: „Cu ce ziceai că se ocupă?”
Îi știau numele, poate și unele opere ale lui,
dar s-au uitat la Studiourile Tyler Perry
și nu mai puteau nega talentul și puterea lui Tyler Perry.
Am avut multe studiouri unde am crezut că o să rămân.
Prima clădire a fost pe strada Hoke.
Cred că nu avea nici 300, 350 de metri pătrați,
am zis: „Ăsta o să fie studioul meu.”
Îmi amintesc că vorbeam despre Jurnalul unei femei furioase.
Producătorii au venit și au zis: „Nu e suficient spațiu.
„Nu putem face un film aici.”
Am zis: „Cum adică?”
Pentru că nu mai făcusem asta.
Am cumpărat o clădire mai mare pe strada Krog.
Ne-am mutat, parcarea era mică,
vecinii se plângeau în fiecare zi,
iar eu insistam,
încercam să mă asigur: „Ăsta e locul.
„Aici o să fie. Ăsta este.”
Pentru că voiam să fac doar lucruri
pentru care puteam să scriu un cec.
Dar, uneori, când urci la alt nivel,
trebuie să plătești pentru locul spre care te îndrepți,
nu neapărat pentru cel în care crezi că ești.
Mesajul mi-a devenit clar.
„Ești prea mare ca să greșești.”
Am plecat de acolo la Greenbriar,
nu uit niciodată seara aia, fiindcă avocatul de atunci
a spus: „Știu că ai probleme pe strada Krog.
„Te rog, du-te să vezi locul din Greenbriar.”
Și stăteam în fața porților și mă rugam pentru asta.
M-am uitat la porți și erau citate biblice lipite peste tot.
Preferatul meu a fost Psalmul 91.
Am zis: „Dacă ăsta nu e un semn, nu știu care mai e.”
M-am priceput întotdeauna la construcții.
Am crescut în rumeguș. Dacă pot să construiesc o clădire, să o dețin
și să adăpostesc totul în ea, luminile, sunetul, camerele,
dacă pot pune totul la un loc, știu că o să dețin acel lucru,
o să trec de partea cealaltă... Nu am profit imediat,
dar când se leagă toate
o să valoreze o sumă extraordinară.
Și acolo suntem.
A crezut în comunitatea de film și divertisment din Atlanta
înaintea multora.
Când am depus jurământul, în 4 ianuarie 2010...
FOST PRIMAR AL ATLANTEI
... filmul și divertismentul în Atlanta și Georgia
erau o afacere de aproximativ 350 de milioane de dolari
care angaja între 7.000 și 9.000 de angajați.
Când am plecat, în 2 ianuarie 2018,
era o afacere de 9,5 miliarde de dolari
care angaja peste 34.000 de oameni.
Centrul de energie pentru toate acestea
a început cu Tyler Perry și cu Studiourile Tyler Perry.
Și, de fiecare dată când vezi un film cu piersica aia pe el,
trebuie să ne plecăm în fața lui Tyler.
Marea inaugurare a Studiourilor Tyler Perry
a adus atâtea staruri, încât și proprietarul a fost impresionat.
Sunt entuziasmat că Sidney Poitier e aici,
Cicely Tyson și Oprah sunt pe drum.
Sunt extrem de încântat să am toate... Ruby Dee, pe bune?
Hank Aaron. Oameni care au făcut posibilă chestia asta.
E ferm și este solid, nu e un impostor.
Simți cât de adevărat este.
Un tânăr afro-american a plecat din New Orleans cu foarte puțin...
ACTIVIST PENTRU DREPTURI CIVILE
... și și-a urma visul în orașul ăsta.
Trebuie să crezi.
A pornit de la zero.
E o poveste americană foarte puternică.
Într-un moment magic, spre sfârșitul serii,
Tyler l-a însoțit pe legendarul câștigător al Oscarului pe covorul roșu.
Și, la un moment dat,
Sidney Poitier boteza platoul de filmare cu numele lui,
era în lacrimi, și au început focurile de artificii.
A arătat spre mine, iar eu, spre el, și a zis: „Tu!”
I-am spus: „Nu, tu.”
Doamnelor și domnilor, vă rugăm să vă alăturați
pentru botezarea platoului de filmare Sidney Poitier.
În momentul ăla a ieșit.
Oprah l-a apucat, s-au îmbrățișat, ea a spus: „La ce te gândeai acolo sus?”
El a spus: „Îmi amintesc că eram la MGM
„și eram singurul Negru acceptat, cu rol de băiat care face pantofii.”
Iar acel Negru și toate acele persoane de culoare urmăresc acest moment.
E cam greu să nu pomenesc de rasă
când e vorba de privare de drepturi
și de ce am înfruntat, de luptele pe care le-am purtat.
Așa că, să pot să-l onorez și să-i ofer acel moment a fost fenomenal.
În mijlocul tuturor acestor succese,
mama era pe moarte.
Mama era într-un scaun cu rotile atunci și nu mai vedea.
Și m-am aplecat spre ea.
M-am aplecat spre ea și am spus: „Ești bine?”
Ea a spus: „Da, totul este frumos.”
Am spus: „De unde știi asta?”
A spus: „Simt.”
A simțit.
Este un moment fantastic, incredibil.
Mă uit în sală...
O văd pe mama, care se uită la mine.
Vezi ce a făcut băiatul tău?
Deci, să vadă acel moment
cu copilul ei care trecuse prin toate mizeriile alături de ea...
a fost bine.
A fost foarte bine. A fost o seară bună.
Și îmi amintesc, chiar înainte de asta, au dat la radio Mama, de Boyz II Men,
și ea se ducea undeva cu mașina.
Și m-a sunat și m-a speriat,
pentru că... când s-a îmbolnăvit,
nu am mai putut să-mi opresc telefonul.
A rămas pornit nonstop, cu soneria pornită tot timpul.
Și plângea isteric,
mă gândeam: „Trebuie să urc în avion.”
Ziceam: „Ce este?”
Și ea îmi spunea: „Mulțumesc.
„Dacă nu ai fi reușit,
„chiar și când îți spuneam să te oprești, nu mi-aș fi permis medicamentele.”
Când a murit...
nu puteam să merg mai departe.
Totul era plictisitor, lipsea ceva.
Totul. Nimic nu mai conta.
Și a fost așa...
Maxine și-a plâns ultima lacrimă ieri.
... o lungă perioadă de timp.
Tyler era acolo când a murit ea.
Toți copiii ei erau acolo.
Și a fost foarte greu, era sora mea mai mică.
Era fata mea.
Am părăsit camera.
Cred că am plâns două, trei zile.
Am un singur regret în viață, doar unul.
Mama era pe patul de moarte.
Am plecat, pentru că a trebuit să mă întorc la Atlanta să fac ceva,
iar ea doar s-a uitat la mine.
Și am spus: „Trebuie să plec.” Și ea nu a spus nimic.
Pur și simplu se holba la mine.
Și am simțit că...
Și apoi a spus: „Sunt foarte obosită.”
Am spus: „Nu, e în regulă.”
Și am început cu toate chestiile spirituale.
„Nu, Dumnezeu o să facă să fie bine...”
Încercam s-o fac să nu-mi mai spună.
Și ea a spus: „Bine, puiule. Bine.”
Singurul meu regret este că nu am rămas
să ascult ce voia să spună,
în loc să încerc să mă gândesc la mine în momentul în care o pierdeam.
S-o las să fie prezentă și să-mi spună toate lucrurile pe care voia să le spună.
Da. Un singur regret.
Tyler, vreau doar să-ți spun cât de mult înseamnă pentru mine,
cât de recunoscătoare sunt, cât de binecuvântat ești,
cât de binecuvântată sunt să am un fiu ca tine.
Pentru că foarte mulți copii nu se gândesc la părinții lor după ce ajung sus.
Și este pur și simplu uimitor că face toate aceste lucruri pentru mine.
Le dai părinților tăi flori cât trăiesc.
Am toate florile posibile.
Eram băiețel și ea zicea o poveste.
O am filmată.
Într-o zi, veneam de la țară.
Și conducea.
Și a trecut un Jaguar.
Ea a spus: „Ce mașină frumoasă!”
Și am spus: „Ce mașină frumoasă!”
Am zis: „Ce e, mamă?”
Îmi amintesc că m-am ridicat să văd despre ce vorbește.
Și ea a spus: „Mașina aia.”
Am întrebat: „Ce mașină e asta?” A spus că e un Jaguar.
El a spus: „Știi ce?
„Când ajung mare, îți cumpăr un Jaguar.
„Și îți cumpăr și o casă.”
I-am spus: „Bine, iubitule. Bine.”
Și a spus: „Bine, iubitule. Bine.”
Într-o zi, jucam piesa în New Orleans, era Ziua Mamei.
Am chemat-o pe scenă și i-am dat cheile acelei mașini
în fața publicului.
Moment mare pentru mine și pentru ea.
A plâns. A fost frumos.
Mulțumesc.
Cum te simți?
Mă simt bine.
Așa am știut că am făcut ce trebuie.
Dar ca băiețel, văzând prin ce trecea,
voiam să fac tot ce pot
ca să mă asigur că nu suferă.
Că are bani și îl poate părăsi pe acel om.
Era tot ce doream.
Oricât de mulți bani am avut,
nu a fost de ajuns ca să mă asigur că are tot ce-i trebuie.
Așa că, la moartea ei, totul în mine a murit.
Mă gândeam: „Ce fac cu asta acum?”
Dacă nu aș fi avut contracte și lucruri programate,
anul 2009 ar fi fost sfârșitul, probabil,
pentru că nu era nimic care să mă facă
să mă ridic din pat și să merg mai departe.
Am început să beau prostește.
Și asta a durat câțiva ani.
Sunt afară, mă bucur de acest Mardi Gras.
Stai puțin! Stai.
Nicio sărbătoare nu însemna nimic, pentru că ea nu era acolo.
Nimeni nu însemna nimic, pentru că ea nu era acolo.
Și după ce a venit Aman și a redefinit toate astea...
„Ce înseamnă asta?
„Ce înseamnă Crăciunul pentru el?
„Ce înseamnă să te naști imediat după Ziua Recunoștinței,
„apoi Crăciunul și Anul Nou?”
Văzându-l entuziasmat de toate astea,
am avut un sens cu totul nou în viață, un scop și un ciclu.
Da?
Mă rugam pentru el în sarcina Gelilei: „Doamne, dă-i ce e mai bun din mine.
„Și orice e mai rău în mine să fie îngropat cu mine.”
Voiam să aibă doar ce e mai bun din mine în ADN-ul lui.
Într-o zi îi spuneam că îl iubesc,
cred că avea cam patru ani, patru și jumătate.
Și i-am spus de vreo zece ori.
El a spus: „De ce-mi tot spui asta?”
Pentru că voiam să știe cum sună,
ce simți când o auzi de la tatăl tău.
Cineva care să spună „Te iubesc”, să te îmbrățișeze,
să știi că ești special, tare și puternic.
- Tatăl tău trăiește? - Da.
Ce fel de relație aveți?
Nu vorbim prea mult, dar am grijă de el.
Mă asigur că are tot ce-i trebuie.
Simți că te-a iubit?
Nu, nu am simțit niciodată asta.
Am simțit pregnant că e ceva acolo,
dar nu am înțeles ce este.
Când aveam vreo 30 de ani, mama mi-a zis că el nu mă considera copilul lui.
- Așa că... - Serios?
Ăsta e alt lucru pe care nu îl știam, care a provocat o mulțime de probleme.
Păreți supărați. Ce spune doctorul? Vești proaste, Brown?
E bine.
Întreab-o, Cora.
Madea, cine este tatăl meu?
- El este tatăl tău. - O să aflu.
Dana îți spune tot ce vrei să știi. Sună la Dana.
- Cine e Dana? - Da, cine e Dana?
Sunt proști ca naiba. Nu știți cine e Dana?
Au folosit Dana la găsit oameni ani de zile,
cine e tatăl sau cine e mama.
- Dana. - ADN.
ADN. Adică Dana.
Doamne, ce proști sunteți!
Am făcut un test ADN. Ei bine, au venit rezultatele.
Nu este tatăl meu.
Și am simțit un val de ușurare.
Am fost ușurat pentru că nu voiam să consider că un tată
i-ar putea face asta propriului copil.
După mai multe încercări nereușite de a-l contacta pe Emmitt Perry Sr.,
echipajul documentarului a călătorit în Louisiana pentru a-l aborda direct.
Virăm în curând, aici e.
Unchiule Emmitt!
- Eu sunt, unchiule Emmitt. - Nu-mi pasă cine este.
Îmi cer scuze, scumpule.
Scuze, pe... Cară-te... de aici.
Unchiule Emmitt!
Cară-te!
Du-te de-aici!
Am venit să te vizitez...
Mă uit la fiecare mișcare pe care o faci. Cară-te... de aici.
Te-am sunat, unchiule Emmitt. Voiam să văd ce faci.
Acum, ia-ți... de aici.
Dar știai că sunt eu?
- Da, știam cine este, dar tu... - Asta spun.
Încercam să vorbesc cu tăticul.
Asta e tot.
Nu voiam să fac rău.
De ce ești așa?
M-ai auzit?
M-ai auzit, unchiule Emmitt?
Unchiule Emmitt?
Și-a cerut vreodată scuze?
Nu.
- Nu. - Vrei să o facă?
În acest moment, nu știu dacă mai contează. Chiar nu știu.
Am putut să-l iert pe la vreo 25 de ani,
și asta mi-a schimbat viața.
Pentru că ceea ce cred că mulți nu înțeleg
este că și părinții lor au o poveste.
Așa că, orice s-a întâmplat în viața ta din cauza lor, a fost...
Chiar trebuie să afli povestea ca să o poți înțelege.
Și am aflat că el, sora lui și fratele lui
au fost găsiți de un bărbat alb în Louisiana rurală, într-un șanț.
El avea doi ani pe atunci.
A ajuns la o femeie de 14 ani pe nume Mae, ca să-l crească.
Tatăl ei era la pat, era foarte bătrân, fusese sclav.
Și tot ce știa ea să facă pentru a-i cuminți pe copii era să-i bată.
Îi lega într-un sac de cartofi,
îi atârna în copac și îi bătea.
Deci, asta știa el. De acolo a venit.
Fusese abuzat.
A fost abuzat toată viața.
Asta m-a ajutat să înțeleg cine este,
și așa mi-a fost mai ușor să trec peste și să-l iert.
E greu să ierți asta.
Este, dar e foarte necesar,
pentru că am descoperit... Și e foarte adevărat.
Dacă nu ierți, ții chestia asta în tine
și îți poate schimba viața, te duce în direcția greșită.
De nouă ori din zece, cei care ți-au făcut ceva
dorm și sunt liniștiți, iar tu ții asta în tine.
Poate să te îmbolnăvească la propriu,
te îmbolnăvește fizic.
Deci, cred că iertarea este extraordinar de importantă.
- Îl întreții? - Absolut. 100%.
Când eram copil, nu a fost un tată grozav,
dar a adus bani și avea o etică a muncii incredibilă.
Clar de la el am această etică a muncii.
Stați, lăsați-mă să mă concentrez.
Are o etică a muncii...
Tot nu înțeleg cum lucrează cu viteza aia.
Nu am lucrat niciodată pentru el, dar aud că Tyler Perry este dur.
Să-i dăm bătaie!
Aud că Tyler Perry cere mult de la cei din distribuția lui.
Dar mai știu și asta.
Tyler Perry nu cere nimic cuiva
dacă nu cere și de la sine.
Să nu-ți pui pălăria invers.
Întoarce-o! Glumesc...
Am început ca asistent de producție.
La prima mea colaborare cu el, nu mai făcuse niciun film.
A eficientizat o grămadă de lucruri.
Vreau să văd astea.
Dați-mi două Steadicam, apropiați antenele.
Sunt gata să filmez.
Mulți oameni nu au înțeles.
Când spun „mai energic”...
Îmi pare rău, băieți, stați. Nu filmați.
Oprah vrea să vorbim.
Ați filmat aia în patru zile?
Filmăm câte un episod pe zi, da.
Ce?
E extrem de netradițional.
Pentru toată lumea.
Și trebuia să fii gata. Nu există timpi morți.
Uneori, patru mii de pagini de conținut pe an.
Vreo 60, 80, 90 de episoade TV, două sau trei lungmetraje.
Și Tyler le scrie, efectiv.
Oamenii întreabă: „Cum filmezi atât de repede?”
Când intru pe platou, mă uit la un actor,
văd toate cadrele în minte.
Deci, filmez și fac totul,
duc camera în fiecare poziție, aproape, strâns, cum vreau.
Odată luminile instalate, pot începe.
Trebuie doar să ai încredere în proces,
și am o echipă foarte bună care mă ajută.
Bravo, băieți! Am reușit.
Nimeni nu face ce facem noi aici.
El face ceea ce nimeni nu poate face.
Și, din momentul în care am văzut primul proces de realizare a unui film,
pur și simplu nu am înțeles nivelul ridicol de risipă.
Milioane de dolari de alegeri greșite, proaste.
Am putea hrăni o națiune cu deșeurile pe care le văd.
Stai și te joci cu degetele,
zici: „Ce-ar fi dacă...”
Despre ce... vorbești? „Ce-ar fi dacă?”
Trebuia să știi „ce-ar fi dacă” înainte să vii.
Gata cu „ce-ar fi”.
Acum ești pe platou, banii ard.
Află înainte să fie cheltuiți banii, să fie scris cecul.
Asta cred eu.
Mereu spun că Tyler realizează mai multe într-o singură zi
decât mulți într-o viață.
Am avut o conversație cu Tyler în afara biroului.
L-am auzit șoptindu-mi la telefon. Avea o voce moale.
Și vorbeam: „Filmez marți, facem asta și...”
Am zis: „Tyler, unde ești?” A zis: „Trebuie să închid.”
Și apoi am auzit vocea Madeei, el ieșise pe scenă.
Ținea o ședință de afaceri cu mine din culise.
Ei bine, cine poate face atâtea deodată?
Asta face Tyler.
Întotdeauna le spun oamenilor că trenul continuă să circule,
fie că te urci în el, fie că ești călcat.
Deci, întrebarea e: Urci la bord
sau ești călcat și dat la o parte?
Moștenirea lui o să fie întotdeauna criticată.
Toată lumea are o opinie, toată lumea are o voce.
Unele critici sunt bune, altele sunt rele.
Nu cred că o să se oprească vreodată, dar nici el nu se oprește.
Ești un tip răzbunător sau un tip care iartă și uită?
Iert și uit, dar să nu te pui cu mine!
Unele nume mari pe care le cunoaștem pot spune că au început
pentru că Tyler Perry le-a dat o șansă.
Nu e puțin lucru.
M-au criticat de peste tot: „El ar trebui să fie asta, este aia.
„Este oribil, este un...” Am rămas cu ochii pe țintă.
Titanul media Tyler Perry e unul dintre cei mai prolifici jucători la Hollywood.
Ce realizator a avut cinci filme care au debutat pe primul loc la încasări
în ultimii patru ani?
E recordul lui Tyler Perry.
O să fie bine!
Emblema divertismentului e creierul
din spatele a zeci de filme, piese și seriale TV.
Revista Forbes îl consideră vedeta Neagră numărul trei ca venituri,
cu 125 de milioane de dolari pe an.
Filmele lui Tyler Perry au adus peste 400 de milioane de dolari
în ultimii cinci ani.
873 milioane în întreaga lume.
La pelicula, A Madea Christmas.
Tyler dădea lovitură după lovitură.
În cele din urmă, oamenii au fost nevoiți să se trezească.
Tyler Perry este absolut unic.
Ai de-a face cu el în afacerea lui
într-un mod complet diferit.
Încă mă întorc la discuția purtată
când a început pandemia.
Mogulul media Tyler Perry a ajuns pe prima pagină recent,
când a anunțat că studioul lui reia producția.
Am vreo 360 de angajați la aceste seriale
care au grijă de familiile lor și trebuie să lucreze.
Nu puteam să aștept un plan. Trebuia să fac ceva.
Tyler crede.
Poate că este credința lui, poate că e istoria lui,
dar are putere și crede în el.
Mișcă oamenii. Pe mine m-a mișcat.
Tyler Perry, actor premiat, scriitor, producător, regizor și autor,
este un mogul de studio sincer, iar povestea e departe de a se termina.
Mi-am construit studioul într-un cartier
care e printre cele mai sărace cartiere Negre din Atlanta,
pentru ca tinerii de culoare să vadă că un Negru a făcut asta
și o pot face și ei.
Acel studio a fost cândva o bază a armatei confederate,
ceea ce înseamnă că au existat soldați confederați în acea bază,
țesând intrigi și plănuind ca să țină 3,9 milioane de Negri înrobiți.
Acum acel teren este deținut de un Negru.
Vă iubesc. Mulțumesc.
Ce este asta? La ce ne uităm?
Ne uităm la Fort McPherson, care o să fie Studiourile Tyler Perry.
Noul studio Tyler Perry.
Noul studio...
Studioul Tyler Perry suprem.
Da. Și cât de entuziasmat ești?
Sunt foarte entuziasmat.
Este copleșitor.
Dar simt că o să se întâmple ceva magic, așa că sunt foarte entuziasmat.
Habar n-ai cum este să achiziționezi un activ
al armatei SUA.
Ce ar trebui să faci într-o tranzacție imobiliară obișnuită...
Armata spune doar: „Ei bine, fă-o.”
Dar eram primar când acest loc era gol.
Dacă te gândești că Fort McPherson putea să rămână gol...
A fost o situație care ar fi putut merge foarte prost,
distrugând o întreagă comunitate de oameni muncitori.
Datorită a ceea ce a făcut el cu Fort McPherson,
o investiție de un sfert de miliard de dolari într-o bază militară,
orașul are șansa de a beneficia,
pentru că au urcat prețurile tuturor proprietăților din zonă.
Așa că el oferă întruna.
Locul ăsta dă un semnal pentru întreaga industrie cinematografică,
a impus relații de calitate în acest campus.
Baza asta e în mâinile în care trebuia să fie.
STRÂNGERE DE FONDURI
Bine ați venit în prima zi de filmare la Studiourile Tyler Perry.
Și nu pot să vă spun ce a însemnat pentru mine
faptul că am dat cheile acestei baze unui bărbat de culoare.
O noapte cu multe stele sâmbătă, când celebritățile au inundat Atlanta...
MAREA INAUGURARE - OCTOMBRIE 2019
... la marea inaugurare a Studiourilor Tyler Perry.
Studioul de 135 de hectare e pe terenul
fostului Fort McPherson, baza militară din sud-vestul Atlantei.
Tyler Perry, cunoscut ca cel mai de succes regizor afro-american din istorie.
STUDIOURILE TYLER PERRY
- Și ăsta este darul meu? - Da.
Te iubim și suntem mândri de tine. Încearcă să nu plângi.
Mulțumesc.
Sunt superbi. O să-i port diseară.
O să arunc panglica asta pentru tine, da?
Mai am butoni, dar nu ca ăștia.
Sunt cu adevărat speciali. O să-i păstrez pe veci.
- Asta e pentru tine, tată. - Mulțumesc.
Îl poți păstra și poți păstra felicitarea și poza.
Scrie „Te iubesc, tată”.
Mulțumesc, iubirea mea!
Mă îmbrățișezi?
Atât de grozav!
Mi s-a părut mereu că pentru cei de culoare Tyler are ceva de tip Disney.
Există un lucru absolut remarcabil în povestea lui Tyler,
are un creier dublu, o parte creativă și una axată pe afaceri.
Foarte puțini oameni au asta.
Mi-a fost atât de ușor să știu că el era persoana potrivită
pentru a gestiona Fort McPherson.
Soțul meu, George Lucas, a făcut exact la fel.
Și-a făcut studioul în afara sistemului hollywoodian,
și asta mă face să înțeleg multe lucruri pe care Tyler le-a avut de înfruntat.
George a făcut-o ca bărbat alb și a fost foarte greu.
Și Tyler a făcut asta ca Negru.
Trebuie să te uiți în oglindă
și să ai o conversație sinceră cu tine însuți.
Până au apărut domnul Perry și studioul ăsta, te duceai la albi.
Dar și-a dat seama că există un loc unde poate face ce vrea,
și el este vârful de lance care a dovedit că o putem face.
Marea inaugurare a fost uimitoare.
A fost o reuniune de culoare.
Colin Kaepernick, Cicely Tyson, Jay-Z, Beyoncé.
A fost în bună măsură sentimentul pe care cultura noastră îl merită.
Seara asta a fost monumentală,
nu doar pentru Tyler Perry, ci pentru toți de aici din Atlanta.
- Superfani! Suntem fani! - Ne uităm la stele!
Este pur și simplu incredibil!
Și mai ales pentru el să fie în Atlanta.
Sunt drepturi civile, e vorba de mișcare, asta e totul.
Ridică-te, Tyler Perry! Ridică-te!
Numele tău e acum pe un platou de filmare la Studiourile Tyler Perry.
Cum te simți?
Niciodată nu am crezut că un Negru o să dețină un platou ca ăsta.
Tyler e mai perspicace și mai hotărât decât cei mai mulți dintre noi.
Așa este, frate.
Seara asta înseamnă inspirație.
E vorba de câți oameni pot să fac să viseze mai mult.
Dacă se întâmplă asta, am făcut ce trebuia să fac.
Mulțumesc.
E ceva uriaș, ce a făcut el nu s-a mai făcut până acum.
Este o chestie Neagră frumoasă.
Nu e important doar pentru cultura Neagră,
ci pentru cultură în general.
Tyler Perry, care a spus: „Nu vă cer banii,
„Nu vă cer studiourile.”
A făcut-o în felul lui.
- Respiră. - Sunt bine.
Doar că... trecem prin momentul următor?
Bine, gata?
Mersi mult.
Mă știi. Sunt șmecher și vreau să mă uit.
Am făcut turul meu privat când am venit.
- Ești binecuvântat! - Nu-i așa?
Când oamenii ne văd împreună, este copleșitor.
Da.
Haide, omule!
Să facem o formație legendară.
- Excelența de culoare. - Da.
Este atât de mișto!
Am povești să vă spun.
Ce faci, scumpule?
Ce smoching ai!
Ne-am pus papion.
Arăt bine.
Dai o tură cu mine?
Ce mai faci?
Este chiar Tyler lângă mine?
Tocmai am un cu totul alt lucru.
Ce faci, omule? Ce mai faci?
Da, o să începem.
Am ajuns la studio și scria „Studiourile Tyler Perry”,
și mi-am zis: „Stai puțin!”
Și apoi mi-am dat seama
că am întâlnit primul proprietar de culoare
al unui studio de film.
Nu doar al unui studio de film,
ci al unuia care bate
aproape orice alt studio din Hollywood.
A spus: „Știi ce? O să botez un platou de filmare cu numele tău.”
Platoul de filmare Whoopi Goldberg.
Nu vreau să fiu rea, dar nu se va întâmpla niciodată în LA.
Nu sunt asta pentru ei.
Dar m-a făcut să înțeleg că, dacă m-aș prăpădi mâine...
Industria de film e pe mâini bune.
Le mulțumesc onorabililor
care au împrumutat numele lor în acest moment istoric.
Sunt 400 de ani anul ăsta.
Acesta este și anul jubileului.
Și pentru ca acest moment să aibă loc...
și să mi se întâmple mie e dincolo de orice mi-aș fi putut imagina vreodată.
PLATOUL DE FILMARE JOHN SINGLETON
Cu toții avem un destin.
Cu toții avem strămoși și oameni care s-au rugat pentru noi,
care au îndurat tot felul de lucruri ca să putem avea poziția asta.
Vreau să vă gândiți la asta.
De ce sunteți aici?
Pentru ce este acest moment?
Nu este doar o petrecere.
Este vorba despre un vis al vostru, că o să stăm cu toții aici,
reprezentați toți în mod egal.
Asta este America.
STUDIOUL DE SUNET POITIER
Destinul unui popor e întrețesut în visul vostru.
Cei tineri să știe că nu se întâmplă din prima zi.
Nu fiți supărați dacă nu se întâmplă la 20 de ani,
și nu s-a întâmplat nici la 25 de ani
și nici când credeați voi că se întâmplă.
Asta nu înseamnă că nu se va întâmpla.
Îl vedeți pe Tyler acum, dar nu l-ați văzut atunci.
Tyler are 50 de ani.
Măreția ia ceva timp.
Nu poți ajunge sus peste noapte.
Dar dacă rezistați furtunii și atacului
și testelor și vânturilor și valurilor,
ceva bun o să vină din asta.
Dumnezeu deschide o ușă uimitoare
și cineva vă aude în cele din urmă sau vă vede, vă observă...
BRUNCH EVANGHELIC
... și vă deschide o ușă.
EPISCOPUL T.D. JAKES
Și vreau să-i mulțumesc lui Tyler Perry pentru că nu s-a oprit la ușa lui,
ci a ales o ușă care ne dă o șansă tuturor.
Ai deschis o ușă pentru ca oamenii care nu ar fi fost observați altundeva
să poată intra și să aibă o șansă, și asta merită aplauze,
merită ovații, merită emulația și imitația.
Merită lauda lui Dumnezeu.
Dar ați plutit acolo unde s-au înecat alții,
și chiar dacă nu reușiți niciodată, sunteți tari, fiindcă ați supraviețuit.
Trebuie să fii dispus întâi să fii supraviețuitor înainte să ai succes.
Tot ce a mers prost în viața ta
este ceea ce a făcut tot ce a fost bun în viața ta.
Eu...
E...
Eu doar...
Intenția mea,
a mea și a Gelilei, e doar să creștem o persoană bună, uimitoare, minunată,
care este... incredibilă,
îl cinstește pe Dumnezeu...
Tocmai mi-am dat seama că acum 11 ani, când am făcut asta, stăteam acolo.
Eram cu mama, care a murit în 2009,
și acum sunt aici cu el și...
Există un ciclu al vieții care continuă.
Am uitat tot ce trebuia să spun.
Dar mulțumesc tuturor pentru tot.
Dumnezeu l-a protejat pe Tyler: „Fii liniștit, împacă-te.
„Am eu grijă, te protejez.”
Deci, l-a trecut prin toate astea
ca să-l aducă acolo unde este astăzi și să fie cine este astăzi,
fiindcă, pentru a îndura toată durerea, suferința și haosul,
Dumnezeu trebuie să aibă ceva pentru tine.
Nu-l considerați mic,
pentru că nu este doar un norocos,
un om de culoare bogat devenit bărbat Negru.
Să profiți de ce a văzut el ca o oportunitate
de a ajunge la un grup de oameni
și să faci din asta o întreprindere care în curând o să valoreze miliarde
este ceea ce toată lumea încearcă să facă.
Cred că este o poveste care trebuie spusă,
fiindcă oamenii trebuie să înțeleagă cât de mult muncește el
și cât de greu este să creezi oportunitățile
pe care lumea abia acum le înțelege.
Și să ținem minte... publicul decide.
Nu criticii.
Nu o gașcă de intelectuali.
Publicul este cel care decide dacă e bine sau e rău.
Și provoc pe oricine să vină
cu același șir de succese pe care acest om le-a avut.
Mulțumesc tuturor pentru efortul depus!
Sunt mișcat peste poate, sunt inspirat.
Speranța mea, dincolo de orice, este să se ia.
Cei care au lucrat cu mine acum 20 de ani poate știu ce înseamnă,
pentru că e un val de mult timp,
și i-am urmărit pe cei la care s-a luat cum au făcut lucruri uimitoare,
cu sau fără mine.
Deci, sper că s-a luat. Sper să onorați asta
și să vă dați seama cât de delicat e, cât de trecător.
E ca praful, poate să dispară într-o secundă.
Sper că ați văzut asta.
Pentru că e atât de pur, de special!
Nu este nimic altceva decât Dumnezeu.
Sunt niște oameni aici care au talente extraordinare,
și sunt pur și simplu uimitori în ceea ce fac.
Dar există lucruri care se întâmplă în viața lor
și, dacă ar putea să conecteze durerea cu darul lor,
acel dar s-ar schimba și ar deveni altceva,
care o să fie nu doar podul care îi aduce aici,
ci și cel peste care îi pot trece și pe alții.
Mulți trecem prin diverse lucruri.
A trecut prin ceva care ar fi putut să-l distrugă.
Ar fi putut să-l distrugă psihic, să ajungă sub pod
într-o cutie de carton și să dispară de pe planetă
din cauza celor suferite.
Dar el nu a făcut asta.
A fost rezistent.
A făcut contrariul.
A luptat cu demonii, a luptat cu cei care-l refuzau,
cu hoții de vise, cu cei care urăsc, cu cei care i s-au opus.
Dacă i s-a spus „Nu ai să ajungi mare”,
a zis: „Trebuie să ajung mare.”
Și a ajuns.
De ce muncești atât de mult?
De ce muncesc atât de mult?
Pentru că vreau să ai un viitor foarte bun
și vreau să avem o viață foarte bună.
Și să putem călători, să ne distrăm, să ajutăm alți oameni.
Deci, nu crezi că e o idee bună?
- Bine. - Și tu ești eroul meu.
Sunt eroul tău?
Tu ești eroul meu.
- Apreciez asta. Te iubesc. - Și eu.
Mereu te uiți la ce urmează.
Trăiești în prezent, dar planifici înainte.
Te concentrezi la următorul pas, te gândești la el,
dar ești prezent.
Asta nu înseamnă că ești nemulțumit.
Înseamnă doar că există întotdeauna ceva ce simți că a rămas de făcut.
Pentru mine, cel puțin.
Ăsta e gol și am terminat.
Ei bine, te rog să privești încoace
și să-ți spui numele și cine ești.
De ce?
Nu știi că sunt Tyler Perry?
Știu cine ești, dar vreau să știu cine crezi tu că ești.
Crezi că ești regizor?
Ce te definește?
„Sunt Tyler Perry și sunt tată.”
Orice vrei să spui.
Sunt Tyler Perry și sunt copilul lui Maxine.
MAXINE ȘI TY 25 DECEMBRIE 2007
ÎN AMINTIREA IUBITOARE... WILLIE MAXINE PERRY
BĂIEȚELUL LUI MAXINE: Povestea lui Tyler Perry
Subtitrarea: Veronica Vasilescu
Redactor Cristian Brînză