Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- קוראים לי מוניק -‬
‫מוניק משוגעת.‬ ‫-מעדיפה כסף על יושרה.‬
‫מוניק היא אגדה.‬
‫היא שרפה יותר מדי גשרים.‬ ‫-היא מקצוענית!‬
‫כל הכבוד לה.‬ ‫-חמורה קופצת בראש.‬
‫היא בנאדם קשה.‬
‫מוניק אגדה?‬
‫היא שרפה יותר מדי גשרים.‬
‫הוא לא יציבה.‬ ‫-חמורה קופצת בראש.‬
‫הקריירה שלה גמורה.‬
‫תודה על העידוד.‬
‫התחלנו.‬
‫כן, מתוקים שלי!‬
‫קדימה, חמודים שלי!‬
‫כן, מתוקים!‬
‫אטלנטה, ג'ורג'יה!‬
‫מתוקים שלי!‬
‫תנו לי לספוג את כל האהבה.‬
‫חמודים שלי!‬
‫עשינו זאת!‬
‫מוניק!‬
‫אני באמת עומדת על הבמה הזו?‬
‫כשאני אומרת לכם‬ ‫שאני צריכה את כל הכוחות שלי‬
‫כדי לא להתפרק ולבכות עכשיו.‬
‫תקשיבו לי טוב. אני מלאת הכרת תודה.‬
‫אני מלאת הכרת תודה.‬
‫אני רוצה להודות לכל אחד‬
‫שעמד לצידי, באמת!‬
‫אני רוצה להודות‬ ‫לכל המעודדים והמעודדות שלי!‬
‫אני רוצה להודות לכל מי שקנה כרטיס ערב.‬
‫גם אתה, חמוד לבן.‬
‫אני רוצה להודות לכולם!‬
‫הערב, כשתצאו מפה, אתם תבינו באמת מי אני.‬
‫הערב, כשתצאו מפה,‬
‫אתם תבינו למה אני מחטיפה כמו שאני מחטיפה.‬
‫הערב, כשתצאו מפה,‬
‫אתם תגידו, "עכשיו הבנתי!"‬
‫מה שאנשים לא הבינו לגביי,‬
‫מה שאנשים לא ידעו עליי כשהעליבו אותי‬
‫וקראו לי בכל מיני שמות‬
‫ואמרו מי אני לא וכל השטויות האלה.‬
‫ושאלו אותי, "מוניק,‬
‫איך את סופגת את כל מה שאומרים לך?"‬
‫"זה נראה כאילו שזה בכלל לא מזיז לך."‬
‫מה שאנשים לא יודעים עליי, חמודים,‬
‫וחשבתי שבחיים לא אגיד את זה בטלוויזיה,‬
‫בשום שידור, בגלל הסטיגמה שמתלווה לזה.‬
‫מה שהחארות לא ידעו עליי,‬
‫זה שאתם מסתכלים על בוגרת חינוך מיוחד.‬
‫אני רוצה שתבינו איך זה נראה.‬
‫אני רוצה שתבינו איך נראה חינוך מיוחד!‬
‫אני רוצה שתבינו‬ ‫איך נראית "הכיתה הטיפולית"!‬
‫אני רוצה שתבינו...‬
‫זו אני!‬
‫קראו לי בכל שם מעליב שיש,‬
‫מכיתה ז' עד כיתה ט'.‬
‫הייתי בחינוך מיוחד.‬
‫שמעתם אותי?‬
‫חינוך.‬
‫מיוחד.‬
‫כאילו שאני קופצת בחבל. חינוך!‬
‫מיוחד!‬
‫חינוך מיוחד.‬
‫כשאתם רוצים לשפוט מישהו,‬ ‫תבינו על מה אתם מסתכלים.‬
‫אתם מסתכלים עליי, שכשהתחלתי חטיבת ביניים‬
‫בכיתה ז', ח' ו-ט',‬
‫הייתי בכיתת החינוך המיוחד.‬
‫אני רוצה לומר לכם משהו על ההתחלה‬
‫כדי שלא תתחילו לחקור עליי.‬
‫אני חושבת שזו בעצם הייתה טעות.‬
‫אני חושבת שזו הייתה טעות‬ ‫כי לא הגיע הביתה מכתב.‬
‫לא היה מפגש של ההורים והמורים.‬
‫לא הייתה שיחה במועצת החינוך.‬
‫רק כשפאקינג הגעתי...‬
‫לחטיבת הביניים.‬
‫הגעתי עם הכול דנדש.‬
‫הייתי מתוקתקת, בג'ינס צ'יק.‬
‫חולצה קצרה לבנה ונעליים לבנות תואמות.‬
‫הייתי מוכנה לכיתה ז'.‬
‫ושמתי לב‬
‫שלא שלחו לי שום דבר הביתה...‬
‫לגבי הכיתה שאני משובצת אליה.‬
‫אז אמרתי, "השנה הזו תהיה פאקינג מיוחדת".‬
‫"אפילו לא שלחו מכתב הביתה.‬ ‫אני אקבל אותו בבית הספר."‬
‫"זה בקטע מיוחד!"‬
‫וכשאתם באים, השם שלכם רשום.‬
‫על לוח.‬
‫לאיזו כיתה ללכת.‬
‫השם רשום וכל הילדים באו,‬ ‫"אני בכיתה הזו, בכיתה ההיא!"‬
‫ואני מחפשת על הלוח המזדיין הזה.‬
‫"תראי לי את הלוח שלך. מה כתוב בלוח שלך?"‬
‫אני קיבלתי מעטפה.‬
‫אוקיי? קיבלתי פאקינג מעטפה.‬
‫ידעתי שזה לא אמור להיות ככה,‬
‫אבל תמיד הייתי אופטימית.‬
‫תמיד אמרתי שהכוס חצי מלאה.‬
‫אז כשראיתי שנותנים לי מעטפה,‬ ‫אוטומטית אמרתי,‬
‫"ואו! זה משהו מיוחד!"‬
‫"שמו את המידע שלך במעטפה."‬
‫אז כשפתחתי את המעטפה שלי...‬
‫היה כתוב שם, "מה היה כתוב?"‬
‫אני אגיד לכם.‬
‫היה כתוב, "א'... 217".‬
‫טוב?‬
‫אז חשבתי, "האות א' זה כי אני סוג א'".‬
‫"אני סוג א', מעל כולם פה."‬
‫"הולכת לחדר 217."‬
‫"אני בקומה השנייה בחטיבת הביניים."‬
‫"לא משבצים חדשות בקומה השנייה,‬
‫אלא אם הן מיוחדות."‬
‫"אני ב-א' 217."‬
‫אז כשהגעתי לחדר 217,‬
‫לא ראיתי את האות א',‬ ‫אבל אמרתי לעצמי, "טוב".‬
‫"זה בכל זאת חדר 217!"‬
‫אז נכנסתי לכיתה בגאווה.‬
‫לבושה בבגדים החדשים שלי.‬
‫ונתתי למורה שם את המכתב שלי.‬
‫כי היא אמרה, "מי את?"‬
‫אמרתי, "מוניק איימס".‬
‫היא אמרה, "השם שלך לא רשום לי".‬
‫אמרתי, "הוא רשום במכתב הזה".‬
‫כשהיא לקחה את המכתב, היא גיחכה קצת.‬
‫לא הבנתי את הגיחוך,‬
‫אבל חשבתי, "זין עליה. אין כמוני".‬
‫"שתזדיין!" נכון?‬
‫אז היא גיחכה. היא אמרה, "אה, לא."‬
‫"לא חדר 217 הזה."‬
‫"את בקומה הראשונה, בחלק האחורי."‬
‫האות א' הייתה קיצור של "אחורי".‬
‫אחורי. לכי אחורה.‬
‫אז כשהגעתי ל-א' 217,‬
‫נכנסתי לכיתה המזדיינת הזו,‬
‫וראיתי שם מישהי עם קסדה מלאה‬
‫שסגורה עם רצועת סנטר,‬
‫וחשבתי, "אוי, שיט!"‬
‫ואז חשבתי, באופטימיות,‬
‫"אולי זו ההצהרה האופנתית שלה."‬
‫"אנחנו בחטיבת ביניים."‬
‫"אולי היא אומרת,‬ ‫'אני אדהים אותם עם הקסדה הזו'".‬
‫ובגלל זה היא חובשת את החרא הזה.‬
‫ואז, אחרי שהתיישבתי,‬
‫ראיתי ילד לבן קטן בצד,‬
‫והוא שם דבק‬
‫על היד שלו.‬
‫אני אוהבת שמבדרים אותי.‬
‫אני מתה על בידור טוב.‬
‫הייתי בעדו.‬
‫והסתכלתי עליו בזמן שהדבק מתייבש.‬
‫אז הוא התחיל לגלגל את זה בכף היד.‬
‫טימי הקטן שם לב שאני מסתכלת עליו,‬
‫אז הוא הפך להיות כמו קוסם.‬
‫הוא הסתכל...‬
‫ואז הוא אמר...‬
‫חשבתי, "אוי, לא, אני בחינוך המיוחד!"‬
‫"אני בפאקינג חינוך מיוחד, חרא!"‬
‫אבל אתם חושבים שהתייאשתי?‬
‫ראיתי את מה שטוב בזה, כי הסתכלתי על הלוח,‬
‫וראיתי מה הולכים ללמד.‬
‫חשבתי, "אני עוקפת פה את כולם בסיבוב".‬
‫"צבעי יסוד, שילוב צבעים."‬
‫"תלמידה מצטיינת!"‬
‫עכשיו, ככה גיליתי‬
‫שאימא שלי אנאלפביתית.‬
‫אתם ממש דפוקים.‬
‫אתם ממש דפוקים, צוחקים על זה‬
‫שאימא שלא לא ידעה לקרוא.‬
‫אתם קקות מלוכלכים!‬
‫זה לא עלה בשיחה בינינו.‬
‫לא היה דיון.‬
‫פשוט התחלתי לשים לב לדברים.‬
‫אולי אקדמית אני לא הכי מבריקה,‬
‫כי שמו אותי מאחור בכיתה החינוך המיוחד.‬
‫אבל זה בסדר.‬
‫ידעתי לשים לב‬
‫כשמשהו היה חריג.‬
‫כי הייתי חדת הבחנה. קלטתי דברים.‬
‫וקיבלתי מכתב מהמורה.‬
‫המניאק הזה שלח מכתב הביתה‬ ‫וכתב על זה ש"מוניק‬
‫מדברת יותר מדי."‬
‫זה לא משהו חדש!‬
‫אני עושה את זה כל החיים!‬
‫"היא מדברת יותר מדי והיא גורמת הפרעה."‬
‫"בפעם הבאה נאלץ להזמין את ההורים."‬
‫אני קראתי את המכתב.‬
‫אז לקחתי אותו הביתה.‬
‫אחד הקטעים שלי הוא שאני כנה.‬
‫אני כנה.‬
‫אם טעיתי, אני כנה. אני אומרת, "פישלתי".‬
‫אז כל הדרך הביתה הייתי בלחץ.‬
‫כי אני צריכה לתת לאימא שלי את המכתב הזה‬
‫שהלבן ההוא כותב בו שאני מדברת יותר מדי.‬
‫הוא לא היחיד. אימא שלי אמרה לי את זה.‬
‫בגלל זה המשפחה שלי לא מחבבת אותי עד עכשיו.‬
‫מבינים?‬
‫הגעתי הביתה ונתתי לה את המכתב.‬
‫היא פתחה אותו.‬
‫אני אגיד לכם משהו.‬
‫כשאמרתי בפעם הראשונה‬ ‫שאגיד את זה על הבמה, בעלי אמר לי,‬
‫מה הוא אמר?‬ ‫-תכף אומר.‬
‫הוא אמר, "מאמי,‬
‫אל תקראי לאימא שלך אנאלפביתית."‬
‫"זה די מעליב."‬
‫אני מכירה את בעלי מכיתה י',‬
‫מגיל 14.‬
‫והוא אחד מהאנשים הכי טובי לב שפגשתי בחיים.‬
‫אז הסתכלתי עליו ואמרתי, "הייתה לי הרגשה...‬
‫שתגיד איזו שטות כזו."‬
‫"אני מכירה אותך מכיתה י'."‬
‫"עם זאת, מר בחור,‬ ‫גם אתה מכיר אותי מכיתה י'."‬
‫"לא היה לה קושי לקרוא."‬
‫"היא הייתה אנאלפביתית!"‬
‫טוב, אז נתתי לה את המכתב.‬
‫וחיכיתי לריקושטים.‬
‫חיכיתי שתגיד,‬
‫"לא אמרתי לך לסתום את הפה?"‬
‫חיכיתי לריקושטים.‬
‫היא הסתכלה במכתב.‬
‫היא הסתכלה עליי.‬
‫כשהיא הסתכלה עליי, חייכתי.‬
‫עשיתי הצגה עד הסוף.‬ ‫כאילו שאני לא יודעת מה כתוב במכתב.‬
‫היא הסתכלה שוב במכתב והסתכלה עליי ואמרה,‬
‫"ניקי, זה ממש טוב."‬
‫חשבתי לעצמי,‬ ‫"אוי, הדפוקה הזו לא יודעת לקרוא!"‬
‫"אימא שלי פאקינג לא יודעת לקרוא!"‬
‫אני לא שופטת. זה פשוט היה המצב!‬
‫היא לא ידעה לקרוא.‬
‫ניסיתי להראות לה "בלי סודות" בתור רמז.‬
‫"בו-קר, בוקר."‬
‫הייתם חושבים שבחינוך המיוחד‬
‫אין מצב שתהיה גזענות.‬
‫אין מצב שתהיה אפליה בחינוך המיוחד‬
‫כי כולם שם‬
‫הוגדרו "מיוחדים".‬
‫ולא בקטע של, "איזה יופי, הם מיוחדים".‬
‫אלא, "אוי, הם מיוחדים".‬
‫כולנו היינו ברשימת הדפוקים.‬
‫כל אחד בכיתה היה ברשימת הבלתי רצויים.‬
‫כולנו קיבלנו תרופות.‬
‫טוב, אני לא קיבלתי תרופות.‬
‫היה מורה בשם מר מקיני...‬
‫ומר מקיני היה לבן.‬
‫והוא היה לבן לבן.‬
‫הלבנים חושבים, "מה זה לבן לבן?"‬
‫אלה שלא אוהבים שחורים.‬
‫לבן לבן.‬
‫אני בכיתה ז'.‬
‫ואתם צריכים להבין עם איזה אופי נולדתי.‬
‫נולדתי עם האופי הזה. לא יזמתי שום דבר מזה.‬
‫נולדתי עם אופי של, "בוא מכות".‬
‫נולדתי עם אופי של,‬ ‫"דבר עגול או שתחטוף שפיץ".‬
‫נולדתי עם אופי כזה.‬
‫יום אחד ישבנו בכיתה.‬
‫ומר מקיני עמד ואמר, "תקשיבו".‬
‫"אם אקרא בשם שלכם,‬ ‫עברו לצד ימין של הכיתה."‬
‫"אם לא אקרא בשם שלכם,‬
‫עברו לצד שמאל של הכיתה."‬
‫שתבינו,‬ ‫רק על ביצוע ההוראה הזו נתקענו 20 דקות.‬
‫נהניתי בטירוף. "איזה צד?"‬
‫קולטים?‬
‫ואחרי שכולם התיישבו,‬
‫שמתי לב שכל הילדים הלבנים‬
‫היו בצד ימין,‬
‫וכל הילדים השחורים היו בפאקינג צד שמאל.‬
‫הוא אמר ללבנים, "יש לכם חוברות צביעה,‬
‫תשבצי תפזורת‬
‫ולבני משחק."‬
‫"תעבדו עם זה."‬
‫ואז הוא בא ועמד מולנו.‬
‫הוא אמר, "והקבוצה הזו פה..."‬
‫וכשהמניאק הזה אמר, "הקבוצה הזו..."‬
‫מלקולם אקס אמר, "תתכונני, עכשיו תורך".‬
‫"הקבוצה הזו פה,‬
‫אלמד אתכם איך לדבר בצורה דקדוקית נכונה."‬
‫הרמתי יד.‬
‫מר מקיני אמר, "כן, 'מוניקיו'?"‬
‫זה לא היה השם שלי.‬
‫אז המשכתי להצביע.‬
‫אז הלבן ההוא הסתכל עליי ואמר, "כן, מוניק".‬
‫אמרתי, "אני צריכה ללכת למזכירות".‬
‫הוא שאל, "למה את צריכה ללכת למזכירות?"‬ ‫"כדי להתקשר לאבא שלי."‬
‫הוא שאל, "למה את צריכה להתקשר לאבא?"‬
‫"כדי לומר לו‬ ‫שהפרדת את הכיתה לשחורים ולבנים."‬
‫"הלבנים שם והשחורים פה."‬
‫"אתה אומר שתלמד אותנו לדבר,‬
‫וטימי הקטן הרגע בלע כדור דבק שלם."‬
‫תקשיבו, הלבן הזה הסתכל עליי בקטע של,‬
‫"כלבה, אם רק הייתי יכול‬ ‫לחבוש עכשיו את מצנפת ה-KKK שלי..."‬
‫והוא לא הפסיק לבהות בי.‬
‫ואבותיי אמרו, "תינעלי על הבן זונה‬
‫ואל תסיטי מבט."‬
‫"כדאי מאוד שלא תמצמצי."‬
‫אז הוא אמר, "כולם לחזור למקומות".‬
‫אוקיי, עכשיו אתה פאקינג צודק.‬
‫והלבן הזה לא חיבב אותי, אבל ישבתי מלפנים,‬
‫כי רציתי שייראה אותי כל יום.‬
‫כי ידעתי כמה הוא חלקלק.‬
‫לא משחקים איתי ככה.‬
‫אם אני יודעת שאתה עושה שטויות,‬ ‫אני אעמיד אותך במקומך‬
‫בלי להתבייש.‬
‫אני בפאקינג כיתה ז'.‬
‫ופגשתי אנשים מהממים.‬
‫שיהיה לכם ברור.‬
‫פגשתי אנשים מהממים שמבחינתנו הם "מיוחדים".‬
‫הם היו כל כך מהממים‬
‫ועם סיפור חיים עשיר‬
‫והיסטוריה עשירה.‬
‫וישבתי בכיתה ההיא ופשוט נדהמתי‬
‫מהיופי של האנשים האלה.‬
‫וישבתי מלפנים.‬
‫וישבתי ליד שתי כלבות בריוניות.‬
‫אתם כבר יודעים שאני לא סובלת בריונים.‬
‫והבריוניות האלה כל הזמן לכלכו‬
‫על ההיא מאחור עם הקסדה.‬
‫ההיא מאחור עם הקסדה לא הפריעה לאף אחד.‬
‫היא רק הייתה ידידותית ודיברה ככה.‬
‫הייתי נכנסת והיא הייתה עושה... והייתי עושה...‬
‫ככה תקשרנו, פשוט יפהפה.‬
‫אף פעם לא שאלתי על הקסדה,‬
‫היא אף פעם לא אמרה כלום והסתדרנו יופי.‬
‫אז שתי הבריוניות האלה‬ ‫שרצו להתעסק עם ההיא עם הקסדה,‬
‫זה לא היה מקובל עליי.‬
‫אז כל השבוע הן קשקשו‬
‫על מה שיעשו להיא עם הקסדה‬ ‫שיושבת מאחור עם רצועת הסנטר.‬
‫ישבתי וחשבתי, "אין מצב שאתן לזה לקרות."‬
‫התכוונתי להתערב.‬
‫אז ביום חמישי,‬
‫אני אראה להן מה זה.‬
‫כולנו מיוחדים.‬
‫טוב?‬
‫אני מוכנה לחרא הזה. אני מוכנה.‬
‫אז אמרתי לכלבה הראשית.‬
‫יש את הכלבה הראשית ויש את הכלבה הלקקנית.‬
‫אבל שתיהן בריוניות,‬ ‫אבל הראשית היא המנהיגה.‬
‫ויש את הלקקנית שלא משנה מה הראשית אומרת,‬
‫הלקקנית אומרת, "כן".‬
‫וזה היה מחרפן לי את הצורה.‬
‫אז ביום חמישי, לפני שיצאנו מבית הספר,‬
‫התכוננתי לומר לכלבות האלה שאני לא אשתוק.‬
‫התכוונתי להגיד לה שהן רוצות להתעסק איתה‬
‫בגלל הקסדה.‬
‫אז ניגשתי אליהן.‬
‫אמרתי, "תקשיבו,‬
‫אני אומר לה מחר‬
‫שאתן רוצות להתעסק איתה כי היא חובשת קסדה."‬
‫חשבתי שהכלבה תפחד ממני,‬
‫כי אני מדברת אליה בתוקפנות.‬
‫הכלבה הסתכלה עליי ואמרה, "יא מפגרת שמנה".‬
‫"אם לא תעופי לי מהפרצוף..."‬
‫חשבתי, "אוי! זו לא הייתה התגובה..."‬
‫"הכלבה הזו באמת מיוחדת!"‬
‫אתם קולטים.‬
‫מה שלא ידעתי זה ששתי הבריוניות‬
‫הן מאיסט בולטימור.‬
‫ובכל בולטימור יודעים‬ ‫שהבנות מאיסט בולטימור יודעות ללכת מכות!‬
‫הן דורכות. הן דורכות ודורסות בנות.‬
‫הלכתי אחורה ואמרתי לאליזבת,‬
‫"תקשיבי, אליזבת."‬
‫"שתי הכלבות ההן מלכלכות עלייך‬
‫כל השבוע."‬
‫"אז כשהן יבואו,‬ ‫את צריכה לפרק קודם לאולית'ה את הצורה."‬
‫"את חייבת לפרק אותה קודם."‬
‫"איך שהיא תבוא ותגיד משהו על הקסדה שלך,‬
‫תסתכלי עליה כאילו..."‬
‫"אז קחי אחורה את הראש עם הקסדה‬
‫ותכניסי לה בפרצוף."‬
‫"הכי חזק שאפשר, רסקי אותה‬
‫ישר בפרצוף, שהשיניים שלה יעופו."‬
‫היא הסתכלה עליי ואמרה...‬
‫אמרתי, "מה לעזאזל?!"‬
‫עצרתי והסתכלתי עליה ואמרתי, "אין עלייך!"‬
‫אין עלייך עם האפקטים הקוליים האלה.‬
‫אז מר מקיני אמר...‬
‫"אליזבת, תפסיקי לצחוק."‬
‫חשבתי, "ככה היא צוחקת?"‬
‫"חמודה, אנחנו הולכות ליהנות!"‬
‫מאותו יום,‬
‫ועד היום,‬
‫אליזבת ואני עדיין חברות הכי טובות.‬
‫ופה זה נהיה מהמם.‬
‫אליזבת לא יכלה לדבר‬
‫עם הקסדה.‬
‫היא לא יכלה לדבר‬
‫או לצחוק בצורה רגילה כמו שאנחנו מכירים.‬
‫אבל כשהיא הסירה את הקסדה‬
‫היא יכלה לדבר בבירור‬
‫כמוני וכמוכם.‬
‫פשוט לא הייתה לה שליטה על שרירי הצוואר.‬
‫והיה לי כבוד גדול‬
‫ביום שבו קראה לי לשירותים בכיתה ט'.‬
‫כי ידענו שדרכינו ייפרדו‬
‫והידידות שלנו תסתיים‬
‫כי היינו צעירות מדי לגרום להורים שלנו‬ ‫לקחת אותנו לפגוש אחת את השנייה.‬
‫והיא קראה לי לשירותים בכיתה ט',‬
‫והיא פשוט עשתה לי ככה,‬ ‫כדי לומר, "בואי רגע לדבר".‬
‫והיא פתחה את רצועת הסנטר‬
‫והורידה את הקסדה‬
‫ואמרה, "מוניק..."‬
‫אמרתי, "מה?"‬
‫צחקנו בטירוף!‬
‫היא אמרה, "אני מסוגלת לדבר‬ ‫בלי הקסדה המזדיינת הזו."‬
‫תבינו...‬
‫אני גדלתי‬
‫בשכונת מצוקה אמיתית.‬
‫אני רוצה שתבינו,‬
‫גדלתי בבולטימור, מרילנד,‬
‫בשכונת מצוקה אמיתית‬
‫אצל אנשים שלא עושים הנחות.‬
‫ובשכונת מצוקה אמיתית הכלל מספר אחד הוא‬
‫לא להתעסק עם מי שלא מתעסק איתך,‬
‫כי אתה לא יודע‬ ‫עם מי אתה מתעסק ויכול להיות שתחטוף.‬
‫זה מה שקורה בשכונת מצוקה אמיתית.‬
‫רק שתבינו מאיפה אני,‬
‫אני משכונת מצוקה אמיתית.‬
‫אז כשהתעסקו איתי,‬ ‫הם לא ידעו שאני מתעסקת בחזרה.‬
‫הם לא ידעו שבאתי מקונגו.‬
‫אני גורילה.‬
‫תבינו...‬
‫היה לי דוד בשם דונלד.‬
‫הדוד שלי, דונלד, היה מדהים‬
‫ומהמם כל כך.‬
‫הדוד שלי, דונלד, היה מאוד, מאוד כהה.‬
‫וגם מאוד, מאוד גיי.‬
‫ואם נולדת‬ ‫בשנות ה-30 וה-40 ואתה מאוד, מאוד כהה‬
‫ומאוד, מאוד גיי,‬
‫התמודדת עם כל כך הרבה קשיים שאין לכם מושג,‬
‫כי אפילו המשפחה שלך לא רוצה קשר אליך‬
‫כשאתה מאוד, מאוד כהה ומאוד, מאוד גיי.‬
‫וראיתי אותם מרחיקים את הדוד שלי, דונלד.‬
‫ראיתי אותם מתעלמים ממנו‬
‫בזמן שהוא גר איתם באותו בית.‬
‫אבל הוא בהחלט בידר אותי.‬
‫כי בכל יום שישי‬ ‫אימא שלי הייתה בבית של אימא שלה‬
‫ושיחקה קלפים.‬
‫וכשאני אומרת לכם שהם היו מכורים להימורים,‬ ‫אני רוצה שתקשיבו טוב.‬
‫הם היו מכורים להימורים.‬
‫גדלתי עם נרקומנים,‬ ‫מכורים להימורים, אלכוהוליסטים, זונות.‬
‫דודה שלי בחיים לא תודה,‬ ‫אבל אני יודעת שהיא מכרה את הכוס שלה‬
‫לסוכן הביטוח, כי הוא ישר עלה למעלה.‬
‫"איזה ביטוח אתה מוכר?"‬
‫והיא הסתכלה עליי ואמרה, "שכר דירה".‬ ‫טוב, שיהיה.‬
‫עם האנשים האלה גדלתי.‬
‫והם ישבו סביב שולחן האוכל,‬
‫והיה מונח שם באמצע כסף אמיתי.‬
‫פיטי פאט, טונק, פוקינו.‬
‫על כל דבר שיכלו להמר הם הימרו.‬
‫וכולם היו בקשיים כספיים.‬
‫אז הם הימרו על כסף שלא היה להם.‬
‫מדובר על אימא וכל הילדים שלה.‬
‫אז בפעם הראשונה שראיתי את החרא הזה חשבתי‬
‫שהם יסיימו את הערב ויגידו,‬
‫"טוב, קחו חזרה את הכסף. היה כיף."‬
‫הם אמרו, "ואללה, הפסדת".‬
‫ובכל יום שישי‬
‫הדוד שלי, דונלד,‬
‫היה הולך לבר.‬
‫ובכל יום שישי, שלושה גברים, אותם שלושה,‬
‫היו מרביצים לו כל יום שישי‬
‫ולוקחים לו את הכסף‬ ‫ומעיפים אותו שיכור הביתה.‬
‫מה שכיבדתי אצל הגברים האלה בבר‬
‫היה שאף פעם לא לקחו לו את כל הכסף.‬
‫הם הרביצו לו‬ ‫ולקחו מספיק כדי להמשיך לשתות באותו ערב‬
‫ולחזור במונית הביתה.‬
‫היה לשיכורים האלה כבוד.‬
‫הם לא הרביצו לו ושלחו אותו הביתה בלי כלום.‬
‫והוא היה נכנס לבית‬
‫בכל יום שישי כשהוא מסטול ומוכה.‬
‫הייתי יושבת בפינת האוכל‬ ‫והם היו משחקים קלפים.‬
‫הוא הלך מהדלת הראשית למטבח.‬
‫זה לא רחוק, דלת ראשית...‬
‫מטבח.‬
‫ובאמצע הייתה פינת האוכל, טוב?‬
‫והוא היה הולך למטבח‬
‫ולוקח נקניקייה אחת.‬
‫נקניקייה אחת מתוך החבילה.‬
‫נקניקייה אחת מהחבילה, ותוקע בה מזלג.‬
‫לא בסיר, כדי לבשל אותה.‬
‫מזלג, והדליק אש‬
‫ועמד מעל האש עם הנקניקייה על מזלג.‬
‫חשבתי, "איזה מופע".‬
‫"אני עפה על כל רגע של החרא הזה."‬
‫ואז היה מקלל את מי שהרביצו לו בבר‬
‫"בשישי הבא אני אזיין את כולם."‬
‫"התעסקתם עם האדם הלא נכון.‬ ‫אני דונלד. אני אפרק את כולם."‬
‫"אני אפרק אתכם, את האישה שלכם."‬
‫"אני אפרק את כולם."‬
‫חשבתי, "יופי, דוד דונלד, תפרק אותם."‬
‫הייתי אומרת את זה בראש ונהנית מההצגה.‬
‫אז סבתא שלי אמרה,‬ ‫"דונלד, נמאס לי מהחרא הזה".‬
‫"אולי אם היית אומר את זה להם,‬
‫הם לא היה מרביצים לך‬ ‫כל יום שישי והיית נשאר עם הכסף!"‬
‫"עכשיו סתום כבר!"‬
‫דוד דונלד יצא מהמטבח,‬
‫התפכח ועמד מעל סבתא שלי,‬
‫שהיא הפאקינג אימא שלו, ואמר, "אימא,‬
‫נשקי לי את הזין!"‬
‫זה בדיוק מה שאני עשיתי.‬
‫אבל פשוט נהניתי מההצגה!‬
‫אז, לי דניאלס, תקשיב.‬
‫באותו ערב שאמרתי,‬ ‫"מצידי תמצצו לי את הזין, אם היה לי אחד",‬
‫זו הייתה מחווה לדוד שלי, דונלד!‬
‫ככה אמרתי לדוד דונלד,‬ ‫"אני עדיין זוכרת אותך!"‬
‫כן!‬
‫זה הדוד דונלד, לי, הדוד דונלד!‬
‫וכשאני אומרת לכם‬ ‫שגידלו אותי נשים שחורות חזקות,‬
‫בבקשה תקשיבו לי.‬
‫גידלו אותי נשים שחורות חזקות.‬
‫אני מדברת על עוצמה מהסוג הזה‬
‫שהיא לא תיאמן‬
‫ובלתי ניתנת להכחשה.‬
‫גידלו אותי נשים שחורות עוצמתיות.‬
‫הן היו כל כך חזקות‬
‫וכל כך טועות‬
‫וכל כך אומללות‬
‫וכל כך מרירות‬
‫וכל כך כועסות וכל כך פיקחות.‬
‫הן היו כל זה.‬
‫הן היו חזקות בטירוף.‬
‫עד כדי כך שזו הייתה בעיה.‬
‫אז אם זה מה שראיתי,‬
‫כילדה קטנה,‬
‫לאיזו מין אישה אתם חושבים שהפכתי?‬
‫איזו מין אישה אתם חושבים שאני בשביל גבר?‬
‫רוצים לדבר על כלבה שתלטנית?‬
‫אם תפתחו את המילון ותחפשו "כלבה שתלטנית",‬
‫אתם תראו את התמונה שלי.‬
‫כי ככה גידלו אותי.‬
‫אבא שלי אמר לי, "בעל המאה הוא בעל הדעה".‬
‫ותמיד הייתי מהנשים האלה שהן בעלות המאה,‬
‫אז תמיד הייתי בעלת הדעה.‬
‫ולא היה דיון.‬
‫זו פשוט האנרגיה שהייתה במערכת היחסים.‬
‫ככה השיחות התנהלו.‬
‫"אז נתראה בתשע?"‬
‫"המכונית תאסוף אותך בשלוש."‬
‫זה פשוט היה מובן מראש.‬
‫זו הייתי אני.‬
‫לכן אני נשואה כבר בפעם השלישית.‬
‫אל תתנשאו. אל תשפטו אותי. אל תעשו את זה.‬
‫אל תעשו את זה.‬
‫נשואה בפעם השלישית.‬
‫ואלה הנישואים האחרונים מבחינתי.‬
‫ובעצם, אלה הראשונים שלי.‬
‫כי בפעם הראשונה אני יודעת מה מקומי‬
‫כאישה של גבר שחור.‬
‫הרבה מאיתנו לא יודעות.‬
‫הייתי צריכה ללמוד. אני לא שופטת.‬ ‫הייתי צריכה ללמוד מה מקומי.‬
‫כי הייתי מסתובבת עם גלימה.‬
‫והייתי נותנת לה להתנפנף.‬
‫ואני זוכרת‬ ‫מתי הייתי צריכה להוציא את הגלימה לגמלאות.‬
‫אני זוכרת כאילו שזה היה אתמול,‬ ‫כי התעוררתי בתור כלבה שתלטנית.‬
‫התעוררתי, ואני מנהלת את העניינים.‬
‫זו הייתה העונה האחרונה של "דה פארקרס".‬
‫אני כוכבת בלהיט טלוויזיוני.‬
‫בהחלט.‬ ‫-אמת ויציב.‬
‫אמת ויציב.‬
‫"אנחנו משפחת פארקר"‬
‫כן!‬
‫אז התעוררתי.‬
‫אני צריכה להגיע בשמונה בבוקר.‬
‫קמתי בשש.‬
‫התקלחתי.‬
‫הלכתי לשחק קצת עם הילדים שלי.‬
‫חזרתי ונישקתי את בעלי.‬
‫אמרתי, "אבא'לה, נתראה כשאחזור מהאולפן".‬
‫הוא אמר, "מאמי, שיהיה לך יום מדהים".‬
‫נכנסתי למרצדס הדו-מושבית‬ ‫היוקרתית והמפנקת שלי עם הגג הנפתח.‬
‫אולי הייתי גדולה מדי בשבילה,‬ ‫אבל לא עניין לי ת'תחת.‬
‫נדחסתי לתוכה.‬
‫כשאני מגיעה לאולפן,‬ ‫רק כדי שתדעו איך זה עובד,‬
‫כדי שתבינו איך לאנשים עולה השתן לראש.‬
‫כשאני מגיעה לאולפן,‬
‫יש מקום חנייה עם השם שלי.‬
‫מיד כשאני מסיימת לחנות,‬ ‫מישהו פותח בשבילי את הדלת‬
‫ולוקח כל מה שאני צריכה‬ ‫מהאוטו אל חדר ההלבשה שלי.‬
‫אחרי זה מלווים אותי לחדר ההלבשה שלי.‬
‫אחרי זה מישהו אחר מגיע לחדר ההלבשה שלי,‬
‫נוקש על הדלת‬ ‫ולוקח אותי לסידור שיער ואיפור.‬
‫אחרי שיער ואיפור עוד מישהי באה ואומרת,‬
‫"אנחנו מוכנים במחלקת הלבשה."‬
‫אחרי שמלבישים אותי אני יוצאת לאולפן‬
‫ומגלמת דמות של פעם בחיים.‬
‫אי אפשר לומר לי, חמודים,‬
‫שהחיים לא פאקינג יפים באותם רגעים,‬
‫כי כל מה שחלמתי עליו הפך למציאות שלי.‬
‫לפני שיצאנו הביתה השעה הייתה חמש.‬
‫ולחלק מהמפיקות באולפן‬ ‫היו קישוטי בדולח קטנים.‬
‫מין קישוטי בדולח קטנים.‬
‫זה מה שקורה כשמקנאים באחרים. אני לא כזו.‬
‫אני לא מאלה שמשלמות 10,000 דולר על תיק יד.‬
‫לא אקנה נעליים אדומות‬
‫שיעשו לי כזה כאב רגליים‬
‫שבגללו אהיה עצבנית ליומיים‬
‫כי הזרת עדיין תקועה על האצבע שלידה‬ ‫ואני לא מצליחה להחזיר אותה למקום.‬
‫אני לא אחת מאלה. אני חיה פשוט.‬
‫כל הכבוד.‬
‫טוב?‬
‫אבל היו להן קישוטי בדולח קטנים.‬
‫והרגשתי שהן מפעילות עליי לחץ חברתי.‬
‫"את חייבת ללכת לבברלי סנטר‬ ‫לקנות קישוט בדולח כזה."‬
‫"זה כזה חמוד, נכון?"‬
‫אני לא בקטע הזה,‬ ‫אבל בגלל שלמפיקות הכלבות האלה היו כאלה,‬
‫הייתי חייבת להשיג לי קישוט בדולח‬
‫כדי שאוכל להגיד עם כולן,‬ ‫"מאמי, יש לי קישוט בדולח".‬
‫נכון?‬
‫אז נכנסתי לאוטו.‬
‫הייתי בדרך לבברלי סנטר. שם החנות.‬
‫התקשרתי לבעלי ואמרתי, "אבא'לה,‬
‫אני אעבור בבברלי סנטר בדרך הביתה."‬
‫"אני צריכה ללכת לחנות הקישוטים."‬ ‫הוא אמר, "תיהני".‬
‫"קחי את הזמן." "טוב, נתראה כשאגיע."‬
‫כשנכנסתי למכונית, הוצאתי את הג'וינט שלי.‬
‫תקשיבו לי טוב, שיהיה ברור.‬
‫כי אם אתם רוצים לדעת אם אני מנפסת? אז כן.‬
‫זה הוענק על ידי האל.‬
‫"ישוע ציווה זאת עלינו!"‬
‫נכון?‬
‫ויש לי חומר מעולה.‬ ‫אני לא מתעסקת עם זבל מהרחוב.‬
‫אני מעשנת רפואי.‬
‫עישנתי רפואי לפני שזה היה חוקי‬
‫לקנות את זה על אמת.‬
‫אז היה לי חומר טוב, בסדר?‬
‫כשהלכתי לרופא המריחואנה, הוא שאל,‬ ‫"עם אילו קשיים את מתמודדת?"‬
‫עניתי לו, "כולם".‬
‫"תן לי את החומר הכי טוב. הכול מפריע לי."‬
‫"והחומר שנתן לי היה מדהים"‬
‫טוב? אז לקחתי שכטה קטנה,‬
‫וכיביתי אותו, והכנסתי אותו לתא הסודי.‬
‫כי אני יודעת‬ ‫שיחנו בשבילי את הרכב בבברלי סנטר.‬
‫למדתי את הלקח על מחני רכבים בבברלי סנטר.‬
‫כי כשמשאירים ג'וינט במאפרה,‬
‫החארות האלה מעשנים לך את החומר.‬
‫וכשהם מחזירים את הרכב,‬ ‫הם מסתכלים עלייך בקטע,‬
‫"אני הפוך מהתחת!"‬
‫אז שמתי אותו‬
‫בתא המיוחד כשנכנסתי למפרץ שירות החניה.‬
‫יצאתי מהאוטו‬
‫ונכנסתי לחנות הקישוטים,‬
‫שם יש להם את כל הקישוטים מבדולח.‬
‫כשנכנסתי, רק אני הייתי שם‬
‫והייתה מוכרת לבנה שעובדת שם.‬
‫כשנכנסתי, הכלבה לא אמרה לי שלום,‬
‫וזה אוטומטית בעייתי.‬
‫את אמורה להגיד, "שלום. ברוכה הבאה".‬
‫אבל חשבתי, "שתזדיין. אני אקנה קישוט בדולח‬
‫כי לכל המפיקות הכלבות יש קישוטי בדולח,‬
‫אז אצטרך לסבול את היחס שלה."‬
‫אז ניגשתי,‬
‫וראיתי היפופוטמים קטנים מבדולח.‬
‫תקשיבו, אני חושבת‬ ‫שהיפופוטם הוא החיה הכי סקסית‬
‫בכל הג'ונגל.‬
‫שמתם פעם לב איך היפופוטמיות הולכות?‬
‫שמתם לב איך כשהן הולכות,‬
‫הן כאילו אומרות, "בוא תיקח".‬
‫"אני מוכנה."‬
‫אז כשבעלי אומר לי, "תביאי את ההיפופוטם",‬
‫"בוא תיקח."‬
‫יפהפה.‬
‫הסתכלתי על המחיר.‬
‫המחיר היה 525 דולר.‬
‫הדבר הזה היה סך הכול בגודל כזה.‬
‫אמרתי לעצמי,‬ ‫"טוב, מוניק. אל תתרגשי מהחרא הזה.‬
‫"את כוכבת בסדרת להיט."‬
‫"יש לך כסף לקנות קישוט בדולח ב-525 דולר."‬
‫אז כשניגשתי לקופה...‬
‫הלבנה עשתה את החשבון.‬
‫היא בכלל לא יצרה איתי קשר עין.‬
‫היא פשוט עשתה חשבון ואמרה, "5,025 דולר."‬
‫אמרתי, "סליחה, מה אמרת?"‬
‫ואז היא חזרה על זה בקטע של,‬ ‫"ידעתי שאת שחורה מרוששת."‬
‫היא אמרה, "חמשת אלפים עשרים וחמישה דולר."‬
‫והייתי צריכה שתדע שאני לא ויט...‬ ‫איך קוראים לה?‬
‫ויטלי גילברט מ"עולם אחר",‬
‫שהייתה צריכה להוכיח ללבנה שיש לה כסף.‬
‫כלבה, תזדייני. לא, תודה.‬
‫יום טוב לך. ותחזירי את זה למקום.‬
‫כי אני נוסעת הביתה,‬
‫אני מעשנת את הג'וינט שלי.‬
‫המריחואנה שיש לי,‬
‫היא עושה אותך חרמנית מאוד.‬
‫תקשיבו עד הסוף.‬
‫ישר קפצתם.‬
‫אבל זה מעלה את מידת החרמנות‬
‫בדרגות.‬
‫לא מעשנים וישר נהיים חרמנים. זה מתפתח.‬
‫אז באופן אסטרטגי‬
‫עישנתי‬
‫כי אני יודעת שאני בדרך הביתה.‬
‫נכון?‬
‫וכשאגיע הביתה,‬
‫החרמנות תתפוס, החרמנות הזו... תתפוס.‬
‫הגעתי הביתה בערך בשבע.‬
‫אני עדיין לא בשלב של "בוא תיקח".‬
‫אני בשלב של "אוי, שיט". מבינים?‬
‫שם אני, טוב?‬
‫כשהגעתי הביתה השעה הייתה שבע בערב.‬
‫קודם עליתי להגיד שלום לבעלי.‬
‫זה דבר ראשון,‬
‫לעלות במדרגות‬
‫ולומר שלום לבעלי.‬
‫כל היתר באים אחר כך.‬
‫סבתא שלי אמרה לי מזמן, "כשאת חוזרת הביתה,‬
‫לכי קודם לבעלך."‬
‫"כשהוא חוזר הביתה,‬ ‫הוא הראשון שאת צריכה לראות."‬
‫אז הלכתי לפי הכלל הזה ועליתי‬
‫כדי לומר שלום לבעלי.‬
‫אז נכנסתי לומר שלום לילדים.‬
‫אז ירדתי לומר שלום לעובדים.‬
‫שמעתם אותי טוב. העובדים.‬
‫אז חזרתי למעלה לשחק עוד קצת עם הילדים.‬
‫אז חזרתי למטה ואז למעלה,‬ ‫ודיברתי עוד קצת עם סיד,‬
‫ואז חזרתי למטה ואז שוב למעלה.‬
‫ואז, אוי,‬
‫בערך אחרי 20 דקות, הגעתי לדרגה 10.‬
‫פאקינג הגעתי.‬
‫הגיע הזמן לתת בראש.‬
‫הילדה הטובה הזו דיברה ושרה שירים.‬
‫"החתלתולה עשתה מיאו‬
‫"אמרה דברים, שרה..."‬
‫אז נכנסתי לחדר השינה וסגרתי את הדלת.‬
‫ונעמדתי בפוזה הכי סקסית שלי.‬
‫צריך להבליט את הירכיים ימינה.‬
‫נכון?‬
‫וצריך לפתוח קצת את הפה.‬
‫לא ברמה שאפשר למצוץ זין,‬ ‫אבל אולי הוא יחשוב שתמצצי לו.‬
‫וצריך להתנשף, רק קצת, לא חזק.‬
‫בעלי הסתכל עליי ואמר, "מאמי, מה את עושה?"‬
‫אמרתי, "אני חמה עליך".‬
‫אמרתי, "אני צריכה שתבוא לפה‬
‫ותלקק לי את ה"צוקריה".‬
‫הוא אמר, "לא, תודה".‬
‫"זו לא התשובה הנכונה."‬
‫"אתה לא קולט שאני הבוסית?"‬
‫"אתה לא קולט שזה הבית שלי,‬ ‫המכוניות שלי, הכסף שלי?"‬
‫אני אומרת את זה לעצמי,‬
‫"השתגעת על כל הראש?"‬
‫חשבתי, "אבקש ממנו שוב‬
‫ואתן לו עוד הזדמנות להתאפס על עצמו."‬
‫אז חזרתי לפוזה.‬
‫"אני צריכה‬
‫שתבוא לפה‬
‫ותלקק לי את הצוקריה."‬
‫הוא אמר, "אולי לא הייתי ברור".‬
‫"אמרתי, 'לא, תודה.'"‬
‫עכשיו התחלתי להתעצבן,‬
‫כי נתת תשובה שגויה פעמיים.‬
‫אז עכשיו אני באה בכל הכוח. "מה הבעיה שלך?"‬
‫"משהו קרה מהרגע שירדתי ואז חזרתי למעלה?"‬
‫"מישהו התקשר או משהו? מה הבעיה שלך?"‬
‫הוא אמר, "אין שום בעיה אצלי".‬
‫אמרתי, "בטח יש לך בעיה‬
‫אם אני אומרת לך לבוא ללקק את הצוקריה."‬
‫הוא אמר, "בהחלט אין שום בעיה אצלי,‬ ‫אבל בואי נדבר על זה."‬
‫"יצאת בערך בשבע בבוקר."‬
‫"נסעת לאולפן והיית שם עד חמש בערך."‬
‫"אז נסעת לבברלי סנטר."‬
‫"אז חזרת הביתה."‬
‫"עלית, ירדת, עלית, ירדת,‬
‫ואת רוצה שאלקק את ה'צוקריה' הזו?"‬
‫"לא, תודה."‬
‫אמרתי, "ככה זה אהבה שחורה!"‬
‫"אתה אמור להיות מסוגל ללקק אותי בכל מצב!‬ ‫אין הצדקה להתנהגות הזו!"‬
‫עכשיו אני עצבנית. בא לי לצאת בעצבים.‬
‫הוא אמר, "יודעת מה, מוניק? יודעת מה?"‬
‫"לא משנה."‬
‫"בואי הנה."‬
‫עכשיו אני אומרת לעצמי, "ככה צריך".‬
‫"כדאי שתתאפס על עצמך."‬
‫"הרבה גברים"‬
‫כשנעמדתי מולו,‬
‫עמדתי שם‬
‫גברית כמו‬
‫הנשים שראיתי במשפחה שלי.‬
‫"כדאי שתזדרז ותטפל במצב."‬
‫אז הוא לקח את היד שלו‬
‫והניח אותה על הילדה הטובה שלי‬
‫והתחיל להתעסק עם הצוקריה.‬
‫אמרתי, "כן! ככה!"‬
‫ואז, כשהוא הזיז את היד, פשוט ידעתי‬
‫שהוא מתכונן ללקק את הצוקריה.‬
‫מה שלא ידעתי זה שהוא לוקח את היד‬
‫ששם על הצוקריה שלי‬
‫ושם לי אותה מתחת לאף.‬
‫אמרתי, "משוגע, מה זה?!"‬
‫"מה זה?! אתה מנסה לעשות לי טראומה?!"‬
‫"מה זה היה?"‬
‫הוא אמר, "זו הצוקריה שלך!"‬
‫הייתי הרוסה!‬
‫אתם קולטים?‬
‫כי מה אפשר להגיד באותו רגע?‬
‫אין מה לומר. אי אפשר לומר כלום.‬
‫אם הוא אומר‬ ‫שהכוס שלך הסריח בשבוע שעבר, אפשר לומר,‬
‫"תזדיין, זה היה בשבוע שעבר."‬
‫אבל זה היה באותו רגע!‬
‫הסרתי את הגלימה.‬
‫הייתי צריכה להוציא את הגלימה לגמלאות.‬
‫מה שהייתי צריכה להבין‬
‫זה שלא היו איתי שיחות על היגיינה כילדה.‬
‫לא היו שיחות שבהן אימא שלי אמרה לי,‬
‫"תטפלי בעצמך."‬
‫"וכשתהיי גדולה, מקלחת אחת ביום לא תספיק."‬
‫"את צריכה להתקלח בבוקר ובערב."‬
‫"ובאוגוסט תתקלחי בבוקר, אחרי הצוהריים,‬
‫בוהריים, בערב, לפני השינה ובאמצע הלילה."‬
‫"את חייבת לשטוף שם למטה שוב ושוב."‬
‫אף אחד לא ניהל איתי את השיחות האלה.‬
‫חוץ מסבתא שלי.‬
‫אימא של אבא שלי.‬
‫סבתא שלי, מימי, הייתה הכול.‬
‫היא הייתה בגובה כזה.‬
‫הבדל של כמה ס"מ מאבחון של גמדות.‬
‫בערך בגובה כזה ומאוד, מאוד כהה.‬
‫והיה לה קשה מאוד עם זה.‬
‫אבל היא אמרה לי, "מוניק, את האוצר שלי".‬
‫אתם מדמיינים שמישהו אומר לכם את זה?‬
‫"את האוצר שלי."‬
‫אז האמנתי לכל מה שסבתא שלי אמרה.‬
‫כי ידעתי שלא תגיד לי משהו לא נכון.‬
‫כל מה שלימדה אותי,‬
‫הפנמתי את זה.‬
‫אז בגיל 13... לא אשכח את זה לעולם.‬
‫בגיל 13 סבתא שלי קראה לי לבוא לחדר שלה.‬
‫היא אמרה, "ניקי..."‬
‫אמרתי, "כן, גברתי".‬
‫היא אמרה, "שבי".‬
‫אמרתי, "כן, גברתי".‬
‫היא אמרה, "תקשיבי".‬
‫"בחיים שלך‬
‫אל תכניסי זין לפה."‬
‫"כי אם כן, הוא יתפוצץ." אמרתי, "שיט!"‬
‫"אין מצב שאכניס זין לפה שלי."‬
‫"אני לא רוצה ששום זין יתפוצץ!"‬ ‫היא אמרה, "יופי".‬
‫"בחיים אל תכניסי זין לפה."‬
‫וזו הייתה השיחה האחרונה שלנו‬
‫על מציצת זין, "פשוט אל תעשי את זה".‬
‫"אז מגיל 13 עד גיל 22,‬
‫מעולם לא מצצתי זין.‬
‫והסיבה היחידה שמצצתי לו את הזין בגיל 22‬
‫הייתה כי היה ממש אדיב.‬
‫הוא היה אדיב.‬
‫היה לו לב אדיב מאוד.‬
‫יצאנו לדייט בשעות היום. זה היה יום ראשון.‬
‫זה היה יפהפה.‬
‫הלכנו לפארק הקטן, טיילנו בנמל וכל זה.‬
‫אז כשהזמין אותי אליו חשבתי, "ברור שאבוא".‬
‫הלכנו אליו. שתינו יין וכל זה.‬
‫סתם ישבנו, דיברנו, נהנינו.‬
‫ואז הוא הביט בי ואמר, "מוניק?"‬
‫עניתי, "כן?"‬
‫"הוא אמר, "אכפת לך למצוץ לי את הזין?"‬
‫אמרתי, "בהחלט אמצוץ לך את הזין".‬
‫נכון שאלה היו חילופי דברים יפהפיים?‬ ‫ראיתם איך עשינו את זה?‬
‫ואז אמרתי לו, "אני רוצה להגיד משהו".‬
‫"מעולם לא מצצתי זין."‬
‫הוא אמר, "מוניק, אל תדאגי".‬
‫"אלמד אותך איך למצוץ את הזין שלי."‬
‫חשבתי, "כמה נחמד מצידו".‬
‫"הוא ילמד אותי איך למצוץ את הזין שלו,‬ ‫לא סתם כל זין."‬
‫הוא אמר,‬ ‫"אלמד אותך איך למצוץ את הזין שלי".‬
‫"ובכן, זה מהמם."‬
‫הוא אמר, "תקשיבי".‬
‫"כשאכניס לך את הזין לפה‬
‫תתחילי למצוץ אותו כמו רכבת קיטור."‬
‫"מכירה את זה שרכבת מתחילה לצאת מהתחנה?"‬
‫"היא מתחילה לאט."‬
‫"אז תמצצי לאט."‬
‫"אחרי זה", הוא אמר,‬ ‫"הרכבת מאיצה. אז תאיצי".‬
‫"עכשיו בשיא המהירות!"‬
‫הוא אמר, "צ'ו צ'ו!"‬
‫ושמעתי את סבתא שלי אומרת,‬ ‫"הזין יתפוצץ לך בפה!"‬
‫נשכתי לו את הזין ממש חזק!‬
‫הוא הכניס לי מכה כל כך חזקה בראש,‬
‫נפלתי מהספה!‬
‫ואני יודעת שהייתי מעולפת בערך ל-17 שניות.‬
‫כשהתעוררתי.‬
‫כשהתעוררתי הסתכלתי עליו ואמרתי, "לכלא".‬
‫"אתה הולך לכלא כי תקפת אותי!"‬
‫"ניסית לפוצץ אותנו ואת כל השכונה!"‬
‫"לא אתן לך לעשות את זה!"‬
‫"אני אציל את השכונה!"‬
‫"אני מתקשרת למשטרה!"‬
‫"אתה תעוף לכלא!"‬
‫"תראה את הראש שלי! לכלא!"‬
‫אוי, כשהשוטרים באו! שנינו היינו ערומים.‬
‫עמדנו בדירה שלו, ערומים.‬
‫הייתי בת 22.‬
‫הייתם חושבים שיהיו לי ציצים עומדים,‬
‫אבל הם היו אותו דבר כמו בגיל 54.‬
‫הם אף פעם לא עמדו.‬ ‫הם היו כמו ציצים של גורילה.‬
‫מצביעים למטה!‬
‫עמדתי שם ערומה.‬
‫היו שני שוטרים.‬
‫אחד לבן ואחד שחור.‬
‫כשהם הגיעו, הלבן התחיל לדבר ראשון,‬
‫וחשבתי, "זה הבוס. אתה הולך לכלא!"‬
‫"אתה הולך לכלא!"‬
‫השוטר הלבן אמר, "גברתי, מה קרה?"‬
‫אמרתי, "אדוני השוטר,‬ ‫הוא החטיף לי מכה בראש!"‬
‫"ואני... אני מסוחררת."‬
‫"ואני רוצה שתעצרו אותו!"‬
‫"לכלא!"‬
‫השוטר הלבן אמר, "אדוני,‬
‫תסתובב ושים ידיים מאחורי הגב."‬
‫חשבתי, "בדיוק, מניאק! לכלא!"‬
‫ואז השוטר השחור התערב.‬
‫והשוטר השחור אמר ללבן, "רגע".‬
‫"אל תאזוק אותו."‬ ‫חשבתי, "אוי, הוא בעצם הבוס".‬
‫השוטר השחור לא שאל אותי מה קרה.‬
‫הוא שאל את הגבר מה קרה!‬
‫הוא אמר, "אדוני, תסביר לי מה קרה".‬
‫הוא אמר, "תודה, אחי".‬
‫חשבתי, "הם עכשיו מדברים בקודים".‬
‫הוא אמר, "היא מצצה לי את הזין".‬
‫חשבתי, "אוי".‬
‫זה נשמע דפוק, לא?‬
‫"זה מעליב! אל תגיד את זה ככה!"‬
‫כי אז כולם הסתכלו עליי‬
‫כאילו שאני הזונה האחרונה בשכונה!‬
‫אז השוטר השחור אמר לו, "סליחה, מה אמרת?"‬
‫"אמרתי שהיא מצצה לי את הזין."‬
‫"וניסיתי ללמד אותה איך למצוץ את הזין שלי‬
‫כמו רכבת שיוצאת מהתחנה."‬
‫"אז אמרתי לה, 'כשאכניס לך את הזין לפה,‬
‫תמצצי אותו כאילו שהרכבת יוצאת.'"‬
‫אז השוטר השחור עשה יחד איתו חיקוי של רכבת.‬
‫חשבתי, "גם הוא הסביר למישהי‬ ‫איך למצוץ את הזין שלו".‬
‫"שיט!"‬
‫אחרי שסיים להסביר,‬
‫הסתכלתי על שני השוטרים ואמרתי,‬
‫"תקשיבו, הוא טרוריסט."‬
‫"הוא טרוריסט והוא חמוש בפצצות."‬
‫"ואתם חייבים לעצור אותו!"‬ ‫אז זה נהיה רציני!‬
‫הם אמרו, "איפה הפצצות? איפה חומרי הנפץ?"‬
‫אמרתי, "בזין שלו!"‬
‫"הזין שלו מלא פצצות!"‬
‫"הוא מלא פצצות!"‬
‫"הוא יפוצץ את השכונה! הצלתי את כולם!"‬
‫"אני גיבורה!"‬
‫"תעצרו אותו!"‬
‫השוטר השחור דיבר בקשר‬
‫והודיע, "יש לנו אמ"ר".‬
‫אני לא יודעת מה זה אמ"ר, אז פשוט ניחשתי.‬
‫איבר מין רפוי.‬
‫"לא בזה מדובר, אדוני השוטר."‬
‫"יש לו פצצות בזין."‬
‫"הוא יפוצץ אותנו!"‬
‫הוא קרא בקשר, "אמ"ר, מהר!"‬
‫כשהגיע גיבוי בשביל האמ"ר,‬
‫הבנתי שזה "אדם מוטרד רגשית".‬
‫שאלתי, "על מי מדובר?"‬
‫כשהם שמו עליי את כותונת המשוגעים,‬
‫ולקחו אותי למחלקה הפסיכיאטרית,‬
‫לא לבשתי תחתונים בכלל.‬
‫הייתי ערומה, רק עם הכותונת!‬
‫הם החזיקו אותי שם 72 שעות להערכה.‬
‫ומישהי בחדר ליד שאלה, "למה את פה?"‬
‫אמרתי, "הצלתי את השכונה!"‬
‫"הזין שלו עמד להתפוצץ, ונשכתי אותו!"‬
‫היא אמרה, "גם אני פה בגלל זה.‬ ‫סבתא שלי סיפרה לי את אותו חרא".‬
‫וכשיצאתי משם,‬
‫הלכתי ישירות‬
‫לבית של סבתא שלי.‬
‫אמרתי, "מימי,‬
‫אמרת לי‬
‫שהזין יתפוצץ‬
‫אם אשים אותו בפה שלי."‬
‫וסבתא שלי גיחכה.‬
‫היא אמרה, "אוי, ניקי, יום אחד תביני".‬
‫אז הדוד שלי, טינה,‬ ‫עברה ואמרה, "בגלל זה אני לסבית".‬
‫בהחלט. בסביבה הזו גדלתי.‬
‫בסביבה הזו גדלתי.‬
‫ככה גדלתי, וכשאני אומרת לכם שסבתא שלי‬
‫הייתה מדהימה...‬
‫נכון?‬
‫היא התייחסה אליי‬ ‫כאילו שהשמש לא זורחת לפני שאני מתעוררת.‬
‫והיא לא שוקעת לפני שאני הולכת לישון.‬
‫אם התעוררתי בשלוש לפנות בוקר ואמרתי,‬
‫"מימי, אני רעבה",‬
‫סבתא שלי הייתה קמה‬ ‫ומטגנת לי שלוש כנפי עוף טעימות.‬
‫מכינה פירה. לא אינסטנט. היא בישלה אותם.‬
‫שעועית ירוקה ושתי חתיכות לחם לבן.‬
‫בגלל זה אני שמנה.‬ ‫היא האכילה אותי כמו שצריך.‬
‫אחרי זה הייתה‬ ‫מחזירה אותי למעלה ומכניסה אותי למיטה.‬
‫והיא הייתה יושבת שם עד שנרדמתי.‬
‫וכשהייתי מתעוררת שוב,‬ ‫היא עדיין הייתה יושבת שם.‬
‫בעיניה, הייתי הכול.‬
‫ולסבתא שלי יש בת.‬
‫אבל אנחנו קוראים לבת שלה דוד טינה.‬
‫חלקכם הייתם איתי בחינוך מיוחד.‬
‫אתם לא מבינים, "למה היא מתכוונת?"‬
‫אם דודה טינה הייתה נכנסת לפה עכשיו,‬
‫הייתם חושבים שהיא גבר.‬
‫יש לה זקן מלא.‬
‫היא לובשת משהו להשטחת החזה.‬
‫היא מכניסה משהו לתחתונים‬ ‫כדי שייראה כאילו שיש לה זין.‬
‫והיא לובשת בגדי גברים ונעלי גברים.‬
‫הכול אצל דודה טינה הוא גברי.‬
‫אז לקהילת הלהטב"ק,‬
‫אני רוצה שתקשיבו לי.‬
‫אני מכבדת‬ ‫כל מי שהוא חופשיה מספיק להיות עצמו.‬
‫אני מכבדת מי שאומרות,‬
‫"לא מזיז לי מה אתם חושבות או אומרים."‬
‫"אני אהיה אני."‬
‫וכשאתם נתקלים באנשים שתמיד יש להם מה לומר‬
‫והם כל כך סקרנים,‬
‫בבקשה תבינו,‬ ‫אלה האנשים שרוצים לדעת איך זה.‬
‫הם יתכופפו הכי עמוק, אז אל תכעסו או תפגעו.‬
‫רק תדעו שהם רוצים להיות הפסיביים!‬
‫סבתא שלי לא הצליחה לקבל את זה‬
‫שהייתה לה... בת לסבית.‬
‫היא יכלה לאהוב אותה רק בדלתיים סגורות.‬
‫היא לא יכלה לאהוב אותה בציבור.‬
‫כי הכנסייה דפקה לסבתא שלי את הראש.‬
‫הכנסייה הדפוקה הזו בקהילות שלנו‬
‫תעולל לנו חרא ותפרק משפחות,‬
‫כאילו שאין מחר.‬
‫וגם יגידו שזה בשמו של ישוע.‬
‫וראיתי את החרא הזה קורה לסבתא המתוקה שלי.‬
‫היא לא יכלה לקבל את זה שיש לה בת‬
‫שהייתה לסבית.‬
‫והייתי מסתכלת עליהן כשהיו בציבור.‬
‫ואפילו איך שהדודה שלי נשמה‬ ‫היה מעצבן את סבתא שלי.‬
‫"למה את נושמת ככה?" הייתי חושבת, "מה?"‬
‫"היא צריכה לעצור את הנשימה?"‬
‫"אז היא כבר לא תהיה גיי?"‬
‫ודוד טינה...‬
‫הייתה מאוד כנה איתי... כילדה‬
‫כי היא ידעה שאני לא שופטת.‬
‫לא ידעתי איך לשפוט.‬
‫רק ידעתי להתייחס לאנשים כמו שהתייחסו אליי,‬
‫ודוד טינה הייתה טובה אליי מאוד,‬
‫כילדה.‬
‫אז חג מולד אחד, כשהייתי בערך בת שבע,‬
‫כל המבוגרים היו בפינת האוכל. הייתי במטבח.‬
‫הילדים היו בסלון ושיחקו בצעצועים שלהם.‬
‫למה הייתי במטבח?‬
‫ככה, טוב?‬
‫פאי ועוגות ועוגיות.‬
‫"הייתי במטבח"‬
‫כן?‬
‫דוד טינה נכנסה למטבח ואמרה, "ניקי"?‬
‫אמרתי, "כן, גברתי?"‬
‫היא אמרה, "אני לסבית".‬
‫אמרתי, "גם אני".‬
‫כי היא אמרה את זה כל כך יפה.‬ ‫כאילו, "גם אני. אני כזו".‬
‫והיא אמרה, "לא".‬
‫"אני בוצ'ה."‬
‫"גם אני! גם אני בוצ'ה."‬
‫והיא אמרה, "ניקי, אני מזיינת נשים".‬
‫אמרתי, "אוקיי".‬
‫כי אין לי תשובה לזה.‬
‫אין לי שום תשובה לזה.‬
‫וראיתי את הקושי ביניהן.‬
‫ראיתי את הקושי ביניהן‬ ‫בדרך שבה סבתא שלי הלכה לעולמה.‬
‫והן פשוט לא יכלו... להתפייס.‬
‫כי היא חשבה שהיא כישלון.‬
‫כי הביאה ילדה לסבית לעולם.‬
‫הכנסייה גרמה לה להאמין שהבת שלה היא חטא.‬
‫וככה היא התייחסה אליה.‬
‫אז דמיינו את הבלבול שלי כילדה‬
‫כי האישה הזו מבחינתי, לעזאזל,‬
‫הייתי הכול בשבילה.‬
‫אבל זו שהבאת לעולם,‬
‫את לא מסוגלת לחבק אותה‬
‫בגלל איך שהיא נולדה.‬
‫וראיתי את הקושי ביניהן.‬
‫בהחלט ראיתי את הקושי ביניהן.‬
‫וכשסבתא שלי הלכה לעולמה,‬ ‫דוד טינה הפכה לחסרת דיור אלכוהוליסטית.‬
‫כי היא פשוט לא הצליחה להבין‬
‫למה אימא שלה‬
‫לא יכלה לאהוב אותה באופן שהייתה זקוקה לו.‬
‫ואני הרגשתי...‬
‫הרגשתי כמו פחדנית‬
‫כשסבתא שלי הלכה לעולמה.‬
‫כי לא הייתי מסוגלת לספר לסבתא שלי‬
‫מי באמת הנכדה שלה.‬
‫כי לא רציתי שתאהב אותי רק בדלתיים סגורות.‬
‫אהבתי את איך שאהבה אותי.‬
‫כשהלכנו לסופר, אם הופעתי על שער מגזין,‬
‫היא וידאה שכולם בחנות ידעו‬
‫שאני הנכדה שלה‬
‫ואני האוצר שלה.‬
‫אז לא יכולתי לספר לסבתא שלי‬
‫את המחשבות הסודיות שלי.‬
‫ועל הפנטזיות שלי.‬
‫כי לא רציתי שהיא‬
‫תאהב אותי רק בדלתיים סגורות,‬ ‫ולא רציתי שתלך לעולמה‬
‫במחשבה שהיא כישלון.‬
‫כי אם הייתי מספרת לה...‬
‫את המחשבות הסודיות שלי...‬
‫היא הייתה מתה במחשבה‬
‫שהיא נכשלה.‬
‫אני יודעת שכולכם אומרים, "רק רגע אחד".‬
‫"את לסבית?"‬
‫אני לא... עד הסוף.‬
‫לא יכולתי לומר לה את זה.‬
‫ואתם יודעים כמה זה קשה לשמור סוד?‬
‫סודות גורמים לסרטן.‬
‫לחלקכם פה יש סודות.‬ ‫אתם חושבים, "בבקשה אל תסתכלי עליי".‬
‫"אני תכף אפלוט את זה‬
‫אם רק אפתח את הפה. סודות!"‬
‫אבל כשנולדים עם זה,‬
‫אין מה לעשות לגבי זה.‬
‫כלום.‬
‫ובבקשה תבינו, ניסיתי.‬
‫ניסיתי להעלים את זה בזיונים. תקשיבו טוב.‬
‫ניסיתי להעלים את זה בזיונים כי לא רציתי‬ ‫שיתייחסו אליי כאילו שיש לי מחלה‬
‫או שמשהו לא בסדר.‬
‫אז ניסיתי להזדיין עם כמה שיותר גברים.‬
‫לא הייתי זונה על מלא, אבל...‬
‫אבל הייתי שליש זונה.‬
‫הייתי רבע זונה.‬
‫ניקי פארקר הייתה אומרת,‬ ‫"היי, פרופסור אוגלבי!"‬
‫היו הרבה מהם ברחבי העולם!‬
‫אבל שמרתי את הסוד הזה והבטחתי לעצמי‬
‫שלעולם לא אספר לאף אחד.‬
‫שאקח את זה לקבר.‬
‫כי ראיתי איך מתייחסים‬
‫לאנשים במשפחה שלי עם המחלה הזו.‬
‫כי גרמו לנו להאמין שזו מחלה.‬
‫נכון?‬
‫ולילה אחד, התאווה ממש עינתה אותי.‬
‫ישנתי במיטה.‬
‫וזה כאילו טפח לי על הכתף.‬
‫כאילו, "כוס, כוס".‬
‫שכבתי במיטה ופחדתי בטירוף כי‬
‫זה בעלי השלישי.‬
‫מבינים?‬
‫הוא השלישי.‬
‫הוא הבעל...‬
‫שאהב אותי כשהייתי בנקודת השפל שלי.‬
‫כאילו שהייתי בנקודת השיא שלי.‬
‫הוא הבעל...‬
‫שגורם לי להרגיש כמו שאף אדם אחר בעולם‬
‫לא גרם לי להרגיש בעבר.‬
‫הוא הבעל הזה.‬
‫ויש נשים שחורות ששואלות,‬ ‫"למה את קוראת לו אבא'לה?"‬
‫אגיד לכם למה.‬ ‫אהיה ברורה מאוד. כי הוא מגדל אותי.‬
‫אומר לכם למה‬ ‫אני קוראת לגבר השחור הזה "אבא'לה".‬
‫הגבר השחור הזה נותן לי כל מה שאבא שלי‬
‫לא רצה לתת לי‬ ‫או לא שם עליי מספיק כדי לתת לי.‬
‫לכן אני קוראת לגבר השחור הזה "אבא'לה".‬
‫כשיש גבר שחור‬ ‫שמבחינתו כל המגרעות שלך הן יתרונות...‬
‫באותו לילה שבו שכבתי במיטה והייתי מבועתת...‬
‫הייתי מבועתת.‬
‫כי אמרתי לעצמי, "לא לזה הוא הסכים".‬
‫הוא הסכים לקבל אותך. לא אותך ועוד מישהי.‬
‫אז מה לעשות?‬
‫מה לעשות באותו רגע כשאת שוכבת לצד האדם‬
‫שמכיר אותך טוב יותר משאת מכירה את עצמך?‬
‫כי הקדיש לך תשומת לב עוד כשהייתם ילדים‬
‫הרבה יותר משהקדשת לעצמך.‬
‫ואני שוכבת במיטה ההיא,‬
‫והדבר הזה מענה אותי ממש,‬
‫זה גורם לי להרגיש חולה,‬ ‫רגשית, פיזית, רוחנית,‬
‫כי אני מרגישה‬ ‫שאסור לי לגלות לאף אחד איך נולדתי.‬
‫והייתי צריכה להעיר אותו.‬
‫פחדתי ואמרתי, "בבקשה, כשאספר לך,‬
‫אל תעזוב אותי."‬
‫"כי אז לא אוכל לנשום."‬
‫"אבל אני חייבת לספר לך,‬ ‫מותק, כי אתה מכיר אותי,‬
‫אתה יודע כשמשהו לא בסדר,‬
‫ומשהו לא בסדר כבר שנים."‬
‫אבל בגלל שאני מפורסמת, כוכבת,‬
‫יכולתי להסתתר מאחורי מסכה.‬
‫מאחורי מסכה של הדברים היפים שלי.‬
‫אבל באותו לילה המסכה הייתה חייבת לרדת.‬
‫והייתי חייבת להעיר אותו.‬
‫ואמרתי, "אבא'לה, אני חייבת לספר לך משהו".‬
‫הוא אמר, "מאמי, מה קרה?"‬
‫אמרתי, "יש לי סוד".‬
‫"ותבטיח לי שכשאספר לך לא תעזוב אותי."‬
‫הוא אמר,‬ ‫"מוניק, אין שום דבר שתוכלי לספר לי‬
‫שיגרום לי לעזוב אותך."‬
‫אמרתי, "טוב".‬
‫"הינה זה בא."‬
‫אמרתי, "אבא'לה..." הוא אמר, "רק רגע".‬
‫"רצחת מישהו?"‬
‫אמרתי, "לא. לא רצחתי אף אחד".‬
‫הוא אמר, "טוב. דברי".‬
‫אמרתי, "אבא'לה..."‬
‫והלב שלי דהר כי זו הפעם הראשונה‬
‫שבה אני מתכוננת לומר את זה בקול רם למישהו.‬
‫אמרתי, "אבא'לה,‬
‫אני רוצה להיות עם אישה אחרת, מינית."‬
‫הוא הסתכל עליי,‬
‫בצורה כל כך יפה וסבלנית ואוהבת...‬
‫ואמר, "גם אני!"‬
‫הוא אמר, "תמצאי אותה ונזיין אותה יחד!"‬
‫"זה מה שמטריד אותך כל השנים?"‬
‫הוא אמר, "כוס זה דבר מדהים!"‬
‫אמרתי, "לגמרי!"‬ ‫הוא אמר, "לכי להשיג לך כוס!"‬
‫אז אמרתי לעצמי,‬ ‫"אני חייבת להשאיר את זה כפנטזיה".‬
‫"אני חייבת להשאיר את זה כפנטזיה,‬ ‫כי אני מכירה את עצמי."‬
‫"וילכלכו עליי בקהילת הלהטב"ק."‬
‫"ילכלכו עליי ויגידו, 'היא נלחמת לשוויון‬
‫אבל היא לא נותנת יחס שוויוני.'"‬
‫כי אחרי שתלקקי אותי, תודה רבה.‬
‫"רוצה קפה או משהו?"‬
‫"לא, גברת."‬
‫"שלא תשימי את הכוס שלך... לא!"‬
‫"אבל מוניק, ירדתי לך!" "ותודה רבה לך!"‬
‫"את אדיבה."‬
‫"את חכמה."‬
‫"את חשובה!"‬
‫אנשים שאלו אותי...‬
‫"איך את מסוגלת‬
‫להמשיך הלאה?"‬
‫"איך את מסוגלת‬
‫להמשיך הלאה?"‬
‫כי כשאת נולדת ילדה שחורה קטנה ושמנה,‬
‫את רק רוצה אישור וקבלה.‬
‫זה כל מה שאת פאקינג רוצה.‬
‫את רק רוצה שיקבלו אותך.‬
‫ותעשי הכול כדי שיקבלו אותך.‬
‫את נלחמת בשביל שיקבלו אותך.‬
‫וכשהתבגרתי אמרתי, "יודעת מה?"‬
‫"מה שאת צריכה לעשות‬ ‫זה לקבל דברים בשלוות נפש."‬
‫אז הייתי צריכה לקבל את העובדה‬
‫שאבא שלי היה אלכוהוליסט‬
‫ולא שם זין על המשפחה שלו.‬
‫הייתי צריכה לקבל את העובדה‬
‫שאימא שלי הייתה מכורה להימורים‬
‫והייתה מהמרת על כל דבר.‬
‫הייתי צריכה לקבל את העובדה‬
‫שאחי הגדול היה מתעלל מינית.‬
‫הייתי צריכה לקבל את העובדה שהאח האחר שלי‬
‫חתם את שמי על מסמכים ודפק לי את המוניטין.‬
‫אני לא שופטת את זה. זה פשוט מה שיש.‬
‫אז זה אפשר לי לקבל את זה‬ ‫כשאנשים טרחו לומר לי מה אני לא.‬
‫כשאמרו לי, "את לא דייב שאפל".‬
‫"את לא איימי שומר."‬
‫"את לא כריס רוק."‬
‫החארות האלה צדקו.‬
‫כי קוראים לי מוניק.‬
‫- אני אוהב אותך, מוניק -‬
‫מוניק!‬
‫תרגום כתוביות: כפיר מי-בר‬