Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Чому ми так любимо скарби?
Нас приваблює таємниця, що за ними стоїть?
Секрети, сховані в темряві?
Чи небезпеки, що чигають за кожним рогом?
Толедська сталь. Гарна річ.
То що, Петерсене, потрібна допомога?
Ні.
Тоді я побіжу! Цього разу скарб буде моїм!
ЗА МОТИВАМИ ОДНОЙМЕННОГО РОМАНУ ЗБІҐНЄВА НЄНАЦКІ
Перші промені сонця
з’являються в Лієпаї на другій годині.
П’ятій.
Сьомій.
А якщо зупинити сонце на другій годині?
Хрест.
Думав, ми разом милуватимемося світанком.
Тоді прощавай, сеньйоре Томаше.
Томеку!
То кому тепер треба допомога?
Обережно!
Добре, ти виграв.
Червона армія вивозила скарби з усієї Європи.
Ті, які вивезти не могли, ховали.
Я знайшов листи солдата до скупника краденого.
Він писав про маяк у Лієпаї. І що світло тут зупиняється о другій ночі.
Що?
Сам подивися.
Так…
Хочеш погратися, Петерсене?
Па-па!
ПАН САМОХОДИК І ТАМПЛІЄРИ
НАЦІОНАЛЬНИЙ МУЗЕЙ
Хрест веде до скарбу.
Імовірно, це неймовірні багатства, привезені з хрестових походів.
Автентичність хреста підтверджує підпис де Моле в рубіні.
-Неймовірний. -Це про мене чи про хрест?
До яких скарбів веде хрест?
Свята земля була плавильним котлом релігій і культур.
У її підземеллях зберігалися тисячолітні артефакти,
дорогоцінні предмети й реліквії незвичайної сили.
Що б там не знайшов де Моле, воно надзвичайно дорогоцінне.
Прошу вас.
Де Моле повернувся зі скарбом у Європу?
Коли де Моле вернувся в Європу,
король Франції Філіп Вродливий звинуватив його в єресі.
Потім його ув’язнили й спалили.
Що сталося зі скарбом?
За легендою
де Моле встиг сховати скарб, і хрест до нього веде.
На лицьовій частині хреста є латинські літери,
а під поперечним раменом міститься напис
«Убі тезаурус туус, ібі кор».
Що це означає?
Це означає: «Твій скарб там, де серце».
На цьому текст переривається.
Частини хреста бракує.
А тепер вибачте, але скарб сам себе не знайде.
Дякую, що вас так багато прийшло.
Перепрошую!
Ви ж не знаєте, як розшифрувати хрест і знайти скарб?
Звісно, знаю.
Невдовзі ви зможете милуватися скарбом у цьому музеї.
Дякую.
Швидше, пане Томаше, у шефині мало часу.
Не хвилюйся, Пєньонжеку. Ґєримська почекає.
Як дружина й діти?
Красно дякую. Досі їх не маю.
Але мені не самотньо, і вам теж не буде.
Перепрошую.
Чому ви шукаєте скарб?
Ви мусите його знайти? Через ваше его?
Пресконференція закінчилася.
Я волію прямий контакт.
Я пишу статтю про скарби і їхню привабливість.
-Дасте мені інтерв’ю? -Хочете поговорити з нарцисом?
Бачу, ви читаєте мої статті. Подобаються?
Схоже, я здатний любити лиш артефакти.
Тоді, може, варто дати інтерв’ю, скажімо, за кавою в приємній компанії,
щоб вас пізнали з іншого боку?
Я волію артефакти.
Знаєте, чому я шукаю скарби?
Бо не люблю здаватися.
На відміну від вас, з того, що я чув.
Пєньонжеку!
Гей! Ти що робиш? Ти ж мав чистити картоплю.
До роботи!
Боже, навіть чистити не вміє.
СКАРБИ ТАМПЛІЄРІВ
Ох ти ж клас! Загублений хрест де Моле!
Гей, сирото!
Чого ти тут?
Вранці ти наказав зникнути, щоб тебе не знудило.
Ти читаєш, поки ми в стані пернаментного конфлікту з Червоними?
Перманентного?
Не перебивай мене. Такого теж.
Хочеш бути дитиною і все життя читати газети?
Чи чоловіком і належати до справжнього чоловічого клубу? Мого.
Коли я стану чоловіком, випадково не полисію?
Ні.
Ми тут не лисіємо.
-Тоді я хочу бути в клубі. -Струнко!
Фу. Що так смердить?
Людська природа.
Дай мені. Або вчорашній гороховий суп.
Добре, що швидше закінчимо,
то швидше вступимо в чоловічий клуб.
Чудово, не дочекаюся.
Мушу тебе розчарувати, приятелю, але тобі туди не вступити.
Власне, ти вже вступив. У клуб невдах.
-Вас послали сюди, бо ви невдахи? -А тебе за що?
За те, що я жінка. У цій країні нам ніколи не було легко.
Раз, два…
П’ять Червоних зі сходу.
-Треба попередити наших. -Наших?
Тих, що змусили нас порпатися в лайні?
Це й наше лайно, і жоден Червоний не плюне їй у лице.
Може, врешті їм сподобаємося.
Червоні знову нас перемогли! Усе через тих невдах!
Гей, молокососи!
Наступні два тижні у вас будуть дуже смердючі.
Дуже.
З мене годі!
У мене немає ілюзій. Щось змінить лише четверта хвиля фемінізму.
Не переживай.
-Можна просто перейменувати клуб. -Ні! Треба знайти скарб.
Дивіться!
Хрест Великого магістра тамплієрів де Моле.
Схоже, це ключ до їхнього скарбу.
Там мають бути неймовірні багатства,
знайдені під час хрестових походів.
Ого.
Пан Томаш надзвичайний. Знайшов чимало скарбів.
Нещодавно біля моря.
Але ж ті журналісти. Не дають спокою.
Пєньонжеку, краще скажи, що для мене планує шефиня.
Хай вона сама скаже.
Кажи.
Партнера.
З минулої місії ви ледь повернулися.
Шефиня хвилюється.
Відпустка!
Остання місія була справжньою відпусткою.
Дайте мені складніше завдання, інакше втрачу форму.
-Здогадуєшся, де скарб? -Ключем є напис.
Треба лиш з’ясувати, чиє це серце.
Знаєш її?
-Була на презентації хреста. -Вона називає себе Лаймою.
Балтійська богиня долі в подобі старої жінки. Мило.
Вона володіє курортом у Мілкокуку на Підляшші.
Стверджує, що походить від ятвягів,
і збирає артефакти, пов’язані з ними.
Якщо йдеться про її курорт,
бо ви вважаєте, що мені треба відпочити, то ні.
-Я відпочив під час останньої місії. -Вона хоче скарб.
І стверджує, що хрест де Моле не єдиний.
Перевір її. Потайки. Вона зупинилася в готелі «Брістоль».
Я знайшла твою людину.
Ґаспар Феліппе.
Викрадач коштовностей з Буенос-Айреса.
Такий вправний, що до нього причепилося прізвисько «Адіос»,
бо він усіх залишав позаду.
-Тоді йому доведеться змінити прізвисько. -Кілька років тому він зник.
Та вочевидь він дуже навіть живий, ще й позбавляє життя інших.
Догнал із празького музею.
Евелін з Бельгійської асоціації археологів.
Метц із Данії.
Косить конкурентів.
Він не сам.
Тобі знадобиться допомога.
У мене є ви. І машина.
Цього достатньо. Щасливої дороги.
Бережи себе, Пєньонжеку.
ВІТАЄМО БАТЬКІВ
ШТАБ-КВАРТИРА
Ох ти ж клас!
Тут це зветься тотемом. Щось як символ намету.
Агов.
Ходи до нас!
Ні, просто…
Що з ним таке?
ДОРОГИЙ ГОСТЮ
Склозавод «Неман», міжвоєнний період.
Розробка Моравські.
Дуже гарне.
Підробка. Ідеально!
Томеку, взагалі-то в мене є й інші справи,
окрім як весь час рятувати тобі життя.
Я б і сам упорався.
Я був тут перший.
«Запрошую на обід у ресторані готелю».
-«Завтра». -О 12:12.
У тебе є сім’я?
Ми ще не партнери, а ти вже пропонуєш стосунки?
У мене є донька.
Уперше в житті я шкодую, що не проводжу з нею більше часу.
Але, з іншого боку, відчуваю, що тепер таки можу їй щось дати.
Ти боїшся. І щось знаєш.
Хто ті люди?
Таємна організація.
Агенти розвідки. Не знаю.
Але знаю одне, про вбивства мисливців за скарбами.
Томеку…
Гра в скарби скінчилася.
Хрест не веде до скарбу?
Де Моле знайшов на Святій землі щось величезної сили.
Щось, що може змінити хід історії.
Усі цього хотіли. Королі, папи. Усі!
Філіп Вродливий заарештував де Моле. Він хотів скарбу.
І якусь його частину отримав.
Чому Столітня війна вибухла лише після смерті Філіпа?
Бо Європа його боялася.
Та частина скарбу могла знищити цілу армію.
Подумай, що міг би зробити весь скарб!
То скарб — це зброя?
Зброя, зараза, чари…
Не знаю.
Я знаю одне.
Це потужна сила, яка може знищити Європу.
Томеку…
Здайся.
Петерсене, ти старієш.
Може, об’єднаємо наші сили?
У нас непогано виходить.
Ти знаєш, що я завжди працюю сам.
Побачимося завтра. О 12:12.
Петерсен…
Даруй йому щастя…
Ви йдете?
…світло й мир.
Зараз!
Тож, пройшовши через смерть…
Зараз!
…він доєднається до всіх святих у вічному світлі,
як ти обіцяв Аврааму і його нащадкам.
Амінь.
Удар його.
А тепер вибачся.
Перепроси мого синка.
Пробач.
Пробачає.
Більше жодних помилок.
Знищуватимете всіх, хто стане нам на шляху.
Зрозуміло?
Будемо їсти?
Що?
-Ні, це запобіжний захід. -Гарна думка.
Табір, де повно юних хлопчаків, — не найбезпечніше місце.
-Що ви тут робите? -Ти сидиш тут цілий день. Сам.
Я думав про скарб…
Без нас?
Ви були з батьками. Я не хотів вам заважати.
А що? Твої не приїхали?
Ага… десь сім років тому.
Слухай.
Більше ніколи не кажи, що не хотів нам заважати.
Ми ж команда, і все робимо разом.
УБИЛИ ВІДОМОГО МИСЛИВЦЯ ЗА СКАРБАМИ ПЕТЕРСЕНА
АРХЕОЛОГ НАЦІОНАЛЬНОГО МУЗЕЮ ВИЖИВ У ЗАМАХУ З ПІДРИВОМ АВТО!
Зараз 12:12.
Я поважаю пунктуальних людей.
Я не поважаю людей, які підривають машини.
Коли там мої друзі.
Я не зношу насильства.
Але іноді вибачаю вторгнення в готельний номер.
Я поважала Петерсена.
Сподівалася, що ми поговоримо тут утрьох.
Чому я маю вам вірити?
Я замовила для вас какао. Ви ж його полюбляєте, так?
Мені б краще хрест тамплієрів, а не какао.
Ви стверджуєте, що хрест де Моле не єдиний.
Схоже на блеф.
У моїй родині з покоління в покоління передається одна легенда.
Про тевтонського лицаря, який залишив хрест на землі моїх предків.
Такий самий, як той, що знайшли ви.
Досі пахне блефом.
Тевтонські лицарі та ятвяги не дуже добре ладнали між собою.
Отож-бо. Цей лицар боявся за своє життя і знав,
що Філіп Вродливий не шукатиме серед ятвягів.
Не лише вам відомо, що Філіп Вродливий хотів скарбу,
але мої предки сховали хрест.
І дали підказку… своїм нащадкам.
Музей може заплатити за хрест.
Я навіть не знаю, де він.
Але допоможу, якщо ви приведете мене до скарбу.
І поділитеся зі мною.
Змагання?
Я вас прошу.
Як богиня долі ви б мали знати, що я сам знайду скарб.
Що б то не було.
Дякую за какао. До побачення.
Влітку ми зазвичай прагнемо відпочинку, дивовижних пригод чи кохання.
Але цього року ми всі шукатимемо скарб.
Зараз тепле літо, уже кілька днів температура сягає 30 градусів,
але відколи пан Томаш знайшов хрест тамплієрів,
стало ще спекотніше.
-Візьми поясний ніж. -Він хотів грати кишеньковим ножем.
Знову ні! А тепер ти, Грушко.
Сьогодні в нашій студії буде ще гарячіше
завдяки журналістці Анці Модзелевській,
у якої є для нас сенсація про скарб тамплієрів.
Ану, тихо. Ви чули?
Прошу не тримати нас у напрузі.
-Виявляється, що хрест тамплієрів… -От і нам доля всміхнулася.
Як людина науки я не вірю в долю.
Як феміністка я вважаю, що це патріархальна концепція.
Таємнича Лайма запрошує всіх на змагання,
щоб знайти ще один хрест, який веде до скарбу.
Вам лиш треба дістатися
до ятвязького курорту в Мілкокуку до заходу сонця.
Тепер будь-хто може здобути скарб, не лише переоцінений пан Томаш…
Я слухав.
Дядьку…
Вони взагалі думають?
Адіос уже, певно, в дорозі.
Заспокойся.
За п’ять годин можеш бути в Мілкокуку.
Краще випий.
Я вже додав.
Дякую.
Каролю…
Я вистукав усі вм’ятини, як міг. Заварив усі дірочки, які знайшов.
Поставив новий акумулятор
і додав кілька технічних новинок.
-Показати, як усе це працює? -Ні, я ж не дитина, але…
Це можна легко скласти?
Ніколи не знаєш, коли знадобиться.
Я знаю. Ніколи.
Пані Ґєримська переживає за тебе.
Скажи, хай не переживає. Маю тепер заднє сидіння.
Здається, у неї інша ідея.
Персональний тренер? У мене немає часу на такі речі.
Я багато про вас чув.
Бути вашим партнером — це честь і велика відповідальність.
Франц.
Відповідальність вимотує.
-Я вас від неї звільняю. -Директорка наполягла.
Я б її послухав.
Що це за чудасія? Вона взагалі їздить?
Власне, не відомо.
Для початку треба її попхати.
Давай.
Швидше, пане Франце.
Певно, просто хоче розігріти двигун.
-Так? -Цю «чудасію» не треба розігрівати.
Дякую, дядьку!
А нас не шукатимуть?
Якщо життя мене чомусь навчило, то невдах ніколи не шукають.
Але нам не можна кидатися в очі. І ще нам потрібні кодові імена.
Чудова ідея.
У дворі мене називали Білкою. І мені це ім’я подобається.
-Білка? Гаразд. -А тебе як називали?
Придурок, ідіот, сміття і смердючка.
«Смердючка» найкраще.
Не смій відкривати, друже.
Знаєте, що переслідувати треба непомітно?
Таки-так, він спостережливий і дотепний.
Сподіваюся, ви черпаєте інформацію не з «Пообіднього кур’єра»?
Пані…?
У мене є інші джерела.
Добре. Бо ЗМІ брешуть.
Які сильно вас переоцінили та безпідставно вам повірили.
Перепрошую? Я завжди готую яєчню наступного ранку.
Цього разу наступного ранку може не бути.
WX 0001. Цей зупиниться.
Тільки не цей, він десятий.
За даними американських учених кожен десятий водій — серійний убивця.
Можете називати мене Порадником.
Як він це все бачить?
Соколине Око.
Будеш Соколиним Оком.
Справжня Мата Харі.
Що так захоплює нас у пошуках скарбів?
Щоб це з’ясувати, я вирішила вирушити в невідоме.
Я не знала, що на мене чекає,
але відчувала, що маю покластися на долю.
У мене було сильне відчуття, що доля мене скерує.
-Зупиняється? -Так.
Тихо.
Перепрошую, нашому другу терміново потрібна допомога.
-Вона йде. -Дуже потрібна.
У нього трихотиломанія,
і його треба відвезти до спеціальної клініки в Мілкокуку.
У Мілкокуку? Це далеко. А що таке трихотиломанія?
Я розкажу.
Це хвороба, що викликає бажання виривати собі волосся.
Цікаво.
-Дивіться. -Поговоримо між нами, жінками.
Буду чесною, бо чесність буває кращою за брехню.
Скаутмайстер послав нас у Мілкокук на таємну місію.
Звучить правдоподібніше.
Гадаю, йдеться про скарби тамплієрів?
Звідки вона знає?
Я теж туди їду.
То ми конкуренти?
Може, команда?
Хто ти?
Я журналістка, пишу статтю про те, чому люди шукають скарби.
То це ти оголосила про змагання по радіо.
Анка Модзелевська!
Перша репортерка «Пообіднього кур’єра»!
А раніше чудова фехтувальниця!
-Зупинімося на «репортерці». -Команда.
Клоун за мною.
У мене ще є іграшки. Не займайте пані!
Я попереджав.
Це була ти.
Що? Це вона на вас напала.
Женися за нею!
Може, моя подорож і є відповіддю на питання:
навіщо нам скарби?
Річ не в пункті призначення, а в самій дорозі.
Відчуваю це, потрапляючи в дивовижні місця,
зустрічаючи незвичайних людей, пізнаючи себе.
Гей! Що таке?
Може, магічним є не скарб,
а пригоди, що до нього ведуть.
Усе гаразд?
Пан Томаш.
Залишилась одна хвилина і 20 секунд. Потім ніхто вже не зайде.
Перепрошую.
Вибачте, що змусив вас чекати.
Затори.
Я зітру усмішку з твого лиця!
Так казали і твої хлопці.
Зараз вони в канаві. Здавайся.
Хто застосує насильство, вибуває.
Кургани, які були такими важливими для моїх предків
і людей, що були тут до них,
давно не бачили такої гідної групи.
Я вітаю вас усіх.
Мистецтвознавця пана Томаша.
Міжнародну асоціацію істориків,
мисливців за скарбами зі Швеції,
а також Анку Модзелевську, прекрасну журналістку.
І нарешті,
доньку легендарного мисливця за скарбами,
Карен Петерсен.
Ви тут, бо хочете отримати хрест,
який приведе вас до скарбу тамплієрів.
На пошуки можуть вирушати групи із шести осіб.
Треба було просити в Ґєримської п’ять партнерів.
Хто не створить групи, вибуває.
Добрий день. Я Соколине Око. Хочу запросити вас до нашої команди.
У мене багато думок про хрест, який…
Троє дітей і несправжня репортерка?
Ні, дякую.
Час спливає!
Добре.
Але я керую. А ви не плутайтеся під ногами.
-Зрозуміло? -Звісно.
Знаю, що…
ви хотіли спитати, та вже не треба.
-Так, я до вас приєднаюся. -Але ми не знайомі.
Ти з тих, хто цілується аж на третьому побаченні?
У яку гру ти граєш?
-Люблю пінг-понг. -Смерті твого батька замало?
Іншого мені не треба.
Радію, що більшість із вас об’єдналися в команди.
Перша підказка…
Нехай доля буде на вашому боці.
«Пан Томаш, безжальний мисливець за скарбами.
Навіть до дітей». Так назву нову статтю.
Отже, у нас таки є дещо спільне. З тобою їх теж немає.
Вони втомилися.
Це з ятвязької: «Твій скарб там, де серце ятвяга».
Де ще йому бути, як не у священному місці?
Єдине священне місце тут — це цей курган.
Лайма нас обманює. Тут нічого немає.
Не знаю, чи можна тобі довіряти. Мій батько за це поквитався.
Петерсен був моїм другом.
Сподіваюся, я ним не стану.
Не хвилюйся.
-Що? -Нічого.
Забудь.
Твоєю подругою я теж не буду.
Що ви думаєте про зірки?
Леннон подобається. Маккартні не дуже.
Кожна зірка сама по собі досконала.
Але разом вони утворюють чудові сузір’я.
Ви мене не переконаєте. Мені не потрібні партнери.
І тому вам не вистачає перспективи, щоб побачити очевидне.
Очевидно, що через вашу нерозсудливість і тупість репортерки, з’явився Адіос,
а з ним смерть.
Петерсен загинув, і його донька має?
-Ви добре почуваєтеся? -Так, добре.
Але ви покваптеся. Не знаю, скільки ще зможу вам допомагати.
Допомагати?
Через вас зло може перемогти.
Бо ви хороший?
Бо ви завжди приймаєте рішення, які роблять світ кращим,
людей щасливими, рятують життя?
Іноді зло має перемогти,
щоб добро дізналося, як бути добрим.
Добраніч, мій друже.
Добраніч.
Можу покластися лиш на тебе.
Що сталося?
Адіос!
Він був тут!
Там нікого немає. Це був поганий сон.
Я кажу правду!
Спи.
Повернетеся, якщо він прийде?
Агов.
Коли мені снилися кошмари,
дядько готував мені гаряче какао і додавав куркуму.
Я випивав його залпом і засинав.
Ви теж боялися бути сам?
Чи хлопців, які кричать,
що мене ніхто не захоче, бо я невдаха?
Чи дорослих, які кажуть, що зараз вернуться, але зникають назавжди?
Ось, бачиш? Працює безвідмовно.
Допивай какао й біжи всередину.
Можна мені тут поспати?
У мене не буде кошмарів. Слово скаута.
Погляньте. Хрест де Моле.
Я подумав, що це може бути дороговказ. Зрештою, «N»…
Означає північ. А інші літери?
-X, L? -Ваша правда.
Ходімо спати.
Ох ти ж клас! З цієї перспективи зірки видно бездоганно.
Перспектива.
А решта? Ми одна команда.
Хороший шукач скарбів має брати справу у свої руки.
Мені бракує перспективи, щоб бачити очевидне.
Перепрошую?
Камені кургану утворюють сонячний хрест.
-Символ богині Сауле. -А що це може означати?
Балтійська богиня Сауле була покровителькою сиріт.
Її часто зображували в золотих і червоних барвах,
у танку чи верхи на білому коні.
Стривайте! Щит у наметі Лайми. На ньому намальовано білого коня.
Прекрасно!
Ходімо.
Молодці, друзі мої.
-Хочеш знову дістати прочухана? -Порада, сеньйоре Томаше.
Як хочеш когось позбутися, зроби так, щоб він не вернувся.
Тікай. Я ними займуся.
Агов. Іди сюди, хлопче. Не бійся.
Біжи, попередь інших!
-Повідомте Лаймі. -Іди сюди.
-Я знаю, де хрест. -Так?
-Веди. -Гаразд.
Анко!
Де Соколине Око?
Я думала, він з тобою.
О ні…
Хлопчик! Там лишився хлопчик!
Мені не вдалося його витягти!
Соколине Око!
Я хотів узяти справи у свої руки.
ШВИДКА ДОПОМОГА
Це ваш син?
Ми отримали інформацію, що з табору скаутів…
Так, це наша дитина. І ті двоє теж.
Але…
-Ви не схожі на… -Чому він тобі не вірить, мамо?
Він женоненависник?
У майбутньому будьте відповідальнішими батьками.
Звісно. Томеку, дай дитині сорочку.
У чому річ?
У щиті був такий же хрест, як у де Моле.
-Тут була Карен. -Що з нею сталося?
Адіос забрав хрест і викрав її.
Одягайся.
-Ви щось загубили. -У нас проблема, пане Томаше.
Я попереджав.
Ви досі вважаєте, що маєте знайти скарб самотужки,
але не знайдете.
І доки ви з цим не змиритеся, не будете готові його шукати.
Але добре, що ви довірилися дітям. Діти — наша сила.
А що?
Хрест в Адіоса.
Він їде по скарб.
Ми його не знайдемо. Усе скінчено.
На хресті був цілий напис!
Що?
Візьмете нас із собою?
Кажи!
«…ібі кор туум».
І літера «E», тобто схід. Може, це все-таки дороговказ?
«Убі тезаурус туус ібі кор туум».
«Твій скарб там, де серце твоє». Але про чиє серце мова?
Є два хрести.
Може, де Моле був не сам, а мав команду?
Так. Де Моле знайшов скарб…
У рубіні…
Отже, хрест був дороговказом для де Моле.
Тому в рубіні було його прізвище.
Йдеться про його серце, та що це може бути?
Може, це одна з резиденцій тамплієрів? Єрусалим, Кіпр.
Хрест був створений, коли їхній час скінчився.
У рубіні другого хреста був інший підпис: «Фон Фойхтваґен».
І ти мені це кажеш аж тепер? Фон Фойхтванґен.
Великий магістр Тевтонського ордену. Неймовірно.
Отже, Великі магістри Тевтонського ордену й тамплієрів
були в хрестовому поході разом.
Разом знайшли скарб.
Фон Фойхтванґен переніс столицю тевтонців з Венеції до Мальборка,
щоб захистити скарб.
Серце — це Мальборк.
-Їдьмо. -Ні, стоп!
Зупиніться.
Я більше вас не рятуватиму.
Але ми ж домовилися.
Ми вам допомогли. Ви обіцяли!
Я не повернуся до притулку без скарбу як невдаха!
Але тут немає місця.
Та-да!
Дякую, друже.
-Оскільки ми команда… -Ми не команда.
Це ваша думка.
Проголосуймо.
-Вам потрібне кодове ім’я. -Є важливіші справи.
Знаю! Пан Велике Его.
Може, пан Артефакт чи пан Зануда.
Пан Томаш має рацію.
Якщо Адіос виїхав на чотири години швидше і перевищував швидкість…
Точно перевищував.
Маємо їхати 310 км/год, щоб дістатися Мальборка одразу після нього.
Це малоймовірно.
Я пожартувала!
То що, я більше не пан Зануда?
-Я придумав кодове ім’я! Пан Самоходик! -Нізащо.
Я їх відволічу, а ви зайдете всередину.
-Не підуть, покличуть підмогу. -Підмогу? Будемо їсти?
Пораднику! Я щось придумаю.
Що таке?
-Іди сюди! -Ходімо.
Швидко.
Перестань звиватися!
Карен. Будьте тут, я сам розберуся.
-Ми… -Я сказав бути тут!
Гей, стій!
Ти щось чув?
У Високому замку є приміщення скарбника, а там сховище.
Це надто просто. Пан Томаш казав, що ключем є напис.
«Твій скарб там, де серце твоє». Чиє?
-Лицарів Тевтонського ордену? Тамплієрів? -Замку?
Місце, яке є серцем замку.
Ідуть.
Де скарб?
У Національному музеї.
За кілька днів. Не переживай, я дістану тобі квиток.
Ти дурень, сеньйоре Томаше.
Хочеш замкнути в музеї щось, що має владу над життям і смертю?
Невже ти нікого не хочеш повернути до життя?
Нікого?
Маю тобі співчувати?
Мій син не заслуговував на смерть.
Скарб може його повернути. Допоможи мені.
Ти здурів.
Ти помреш у муках, сеньйоре.
Ніхто за тобою не заплаче. Бо ти сам.
А твоя сліпа віра в ці дрібнички
привела тебе сюди.
Чому ти весь час мене рятуєш?
Не лести собі.
Відчуваєш провину?
Скажи, де скарб, і я тобі пробачу.
-Мені не потрібне твоє пробачення. -Можемо допомогти одне одному.
Твої чари на мене не діють.
По-перше, вони діють на всіх.
Дивись.
-Дай мені спокій. -Дивись!
Дивись сюди!
Поглянь.
Але по скарб підемо разом.
Ну ж бо.
-Чорт. -Бляха.
-Почекай. -Вище.
Зачекай хвилинку. Ну ж бо.
Підніми ногу.
Ну ж бо…
Що це за галас? Гей!
Що тут коїться?
Вам замало нас убити, навіть не дасте нам хвилинки близькості перед смертю?
Прошу вийти. Негайно!
Мала гнида.
Молодчина, красуне!
Ох ти ж клас!
Церква Пресвятої Діви Марії.
Для лицаря ордену серцем замку є церква.
Бачите?
Ми впоралися самі.
То де скарб?
Церква складається з притвору, трансепта, нефового корпуса.
Отже, серце має бути в нефі.
Якщо припустити, що неф — це тіло церкви,
то серце має бути десь…
Десь… тут!
Ти не врахував, що йдеться не конче про тіло людини.
Якщо церква — серце замку, то що є серцем церкви?
Місце жертвоприношення.
-Тобто? -Вівтар. Розгадав!
Спочатку вівтар був в іншому місці.
Давай.
Ви не врахували, що…
за правління фон Фойхтванґена зі східного боку добудовано пресбітерій.
Спочатку вівтар був в іншому місці.
А саме… тут!
Тут!
Якийсь напис.
-Може, це підказка? -Це не напис.
Це число. 1212.
-Лайма хотіла зустрітися о 12:12. -Може, це дата?
Рік 1212-й…
Дитячий хрестовий похід! Куди посилали сиріт із чистим серцем.
Сауле — покровителька сиріт. Що це означає?
Гей…
Молодчина, Білко.
Ой. Вибачте.
Ходімо.
Це якась майстерня.
-Було шість однакових хрестів. -Як людей у групах Лайми.
Шестеро людей вирушили з таємною місією на Святу Землю.
Вони знайшли скарб величезної сили.
Розділили його на шість частин, щоб захистити його від зла цього світу.
Ця таємниця була похована в сховищі, і кожен хрест був до нього дороговказом.
А ми, певно, у кімнаті творця того сховища.
Зло прийшло не здалека, було серед них.
Філіп використав свою частку для вбивств і руйнувань.
Він не зміг розшифрувати напис на хресті,
тож вирішив заволодіти знаннями інших і вбити їх.
Філіп Вродливий був на Святій Землі з де Моле і Фойхтванґеном.
Він належав до лицарів ордену Тау. Історія це замовчує.
Отже, Адіос хоче закінчити те, що колись почав Філіп Вродливий.
Розпалити війну.
І сіяти знищення.
Ні, ніхто нічого не сіятиме. Бо скарбів тут немає.
Але Адіос скоро буде тут. Ходімо.
Швидко, ходімо.
Швидше.
Обережно.
Вечірка скасовується. Скарбу нема.
А Філіп Вродливий перевертається в могилі.
Спробуйте відімкнути двері. Анко, поможи дітям. Ми з Карен відволічемо.
-Чому знову я? -Бо ти знана боягузка.
Так. Допоможи дітям із дверима.
Може, тобі пощастить більше, сестро.
-Не хоче. -У мене ідея.
Томеку, забий. Іди поможи дітям. Зараз!
В Анки тут не виходило, я вирішив допомогти.
Ось! Бачите? Відразу спрацювало. Швиденько.
Тільки скарб може допомогти нам…
-Чому так довго? -Прибирала за тобою.
-Сідайте! -Швидко!
Хрест!
-Що? -Усе піде в музей.
-Карен! -Що?
-Давай. -Завжди приїжджають на готове.
-Це викрадені діти! -Що?
Візьміть їх!
-Виходьте! -Що таке?
-Лягай! -У чому річ?
Чому ти пручаєшся?
-Легше! -Що таке?
-Трохи поваги до жінки! -Руки!
-Панове! -Ніяких розмов!
Гей! Не чіпай!
-Не чіпай це. -Ви їдете з нами.
-Годі пручатися. -Боже!
-Господи, заспокойся. -Руки геть від мене!
ТРОЄ ВИКРАДЕНИХ СКАУТІВ СПРОБА ЗЛОВИТИ МОМЕНТ ЧИ ЛЮДСЬКА ПІДЛІСТЬ
«Ми команда.
Вигадаймо кодові імена. Ми все робимо разом».
Якби ти знав, то не погодився б.
Отож. Вони лиш плуталися під ногами.
-Подружжя? -Боже борони!
Ви впевнені?
На мить я подумала, що надто сувора до тебе в статтях.
Але ти — нарцис, що купається в сяйві реліквій.
Краще б я не входив у групу. Скарб уже був би моїм.
«Моїм»! Чому все має бути твоїм? Чому ти не можеш ладнати з людьми?
Бо ви хочете бути близько, коли все добре.
І все одно мені брешете.
Як я.
Завжди серце як на блюдечку.
Але люди того не шанують.
Соколине Око тебе обожнює і зробить усе для тебе.
Іншим дітям ти теж подобаєшся. І мені, чорт забирай!
-Тому ви мені збрехали? -Може, ми боялися відмови?
Дивися, що той хлопець зробив для тебе. А ти його весь час випробовуєш.
А Карен ти все пробачаєш.
Її тато врятував мені життя.
А я його врятувати не зміг.
Діти підтвердили ваші слова.
Батьки вже їдуть.
За тими двома. Бо третій із притулку.
Ви вільні.
Пані Анка! Пан Томаш!
Розібралися? Можемо рушати?
Я рушаю. А що ви робитимете, мене не обходить.
-Але я думав, що ми команда. -Ми ніколи не були й не будемо командою!
Через вашу брехню скарб може потрапити не в ті руки.
Ми хотіли розповісти, та стільки всього відбувалося. Ми хотіли допомогти.
Але заважали.
Пан Самоходик! Таке ім’я вам підходить.
Це все, що вас хвилює.
Ви всюди ходите самі, все робите самі.
Ніхто вас не обходить. Ви Самоходик!
І мені так завжди краще.
Запам’ятай собі, хлопче, перш ніж заводити друзів.
І подруг.
Зрештою люди завжди оберуть, що краще для них, не для тебе.
-Батьків, статті чи… -Скарб.
Скарб.
Я не хочу повертатися в притулок невдахою.
Схоже, ти не здаєшся.
-Хто б казав. -Знаєш, чому я не поїхала на Олімпіаду?
Бо боялася, що всіх підведу. І не впораюся.
Не впоралася і злякалася. Звучить знайомо?
Перепрошую.
Тримай.
Щоб тебе там ніхто не займав.
-Я думав, ти теж нас кинула. -Цього разу я не здамся.
Не вернешся в притулок без скарбу. Ходімо.
Гоп!
Що я пропустив?
-Але… де скарб? -Хрест!
-Хрест — це дороговказ. -Ходімо.
Що таке?
То де цей скарб, друзі мої?
Вибач, що я тебе підвів.
І не тільки тебе.
Шкода, що ти не говориш.
Міг би мене втішити.
Це має підняти мені настрій?
Звісно.
-Що з вами сталося? -А з тобою?
Довга історія.
Наша коротка: Адіос викрав Соколине Око.
Знає, де скарб, але не має хреста.
Я був бовдуром, а Соколине Око мав рацію.
Хрест — це дороговказ.
«N» зверху хреста — це «північ», «E» — «схід».
Решта символів були незрозумілими. Я думав, то літери, а то цифри.
«L» — 50, а «X» — 10. Отже, 50N, 10E.
Це неможливо… Це мають бути координати.
Так і є! У часи хрестоносців відлік вівся не від Гринвіча.
Точка Ферро на… острові Ієрро.
До відкриттів Колумба
це була найзахідніша точка суші, відома європейцям.
Тож скарб має бути…
КОРТУМОВО
…тут.
Їдьмо.
Ми?
Ну, оскільки в нас уже є кодові імена… шкода їх марнувати.
ПОЛІЦІЯ
Шукайте такі літери, як на хресті.
Будьте обережні.
Дивно, сеньйоре Томаше, та хлопчику ви дуже подобаєтеся.
Ви й не здогадувалися, а він досі вам вірний.
Я відразу відчув, що в ньому є щось виняткове.
Та я йому так не подобаюся.
Він ладен на все, щоб ви знайшли скарб.
Мабуть, втілю його мрію.
Чому ти братаєшся з убивцею батька?
Його вбив ти.
-Ти йому віриш? -Він хоче поділитися скарбом.
-А ти хочеш його собі. -У музей.
-Він хоче скарбу, щоб убивати й нищити. -Скарб може воскресити мого батька.
Відпусти його. Я знайду тобі той клятий скарб.
«L». Ми йдемо вниз.
Уперед, друзі мої.
Швидко.
Сеньйоре Томаше, не робіть дурниць.
Можете спускатися!
Молодець, хлопче.
Ви не цінуєте того, що маєте, сеньйоре Томаше. Шкода.
Бо вже не зможете.
Ні!
Томеку!
Агов.
-Ти казав, що не скривдиш дитину. -Розслабся, сеньйорито, воскресиш його.
Як і свого обвугленого батечка.
Я йду до тебе, синку.
Уже йду.
Прощавайте… друзі мої.
Пане Томаше.
-Ви живі? -Агов.
Будь ласка, встаньте.
Твій скарб там, де серце твоє.
Ходімо. Тут повно пасток.
Ні! Скарб уже так близько.
Не бачив, що сталося з Адіосом?
Але він діяв сам, а сховище збудувала команда.
Дивіться. На деяких плитах є символи лицарів, які знайшли скарб.
Ці плити мають запустити механізм.
-Я знайшла хрест тамплієрів. -Хрест Тау.
Єгипетський хрест. Нехай кожен стане на одну плиту.
Спробуймо разом. Зараз.
-Остання плита має бути під кулею. -Нам бракує однієї людини.
Кого замінити?
-Я піду. -Ні.
Надто небезпечно.
Знаю, але в мене є ви.
Це все?
Швидко, туди!
Соколине Око! Повертайся!
-Неймовірно. -Гей.
Скарб — це діти.
Білко!
Тримай!
Тримайся за мою руку!
Біжи!
Ні!
Чекайте!
-Карен! -Карен!
Карен!
Де Карен?
Не знаю. Вона зникла.
Що ви тут робите?
Мені потрібне те, що ви знайшли.
Скарб — діти, що пережили хрестові походи.
Я не помилилася щодо вашого розуму.
Що з ними сталося?
Було шестеро дітей з великою силою.
Лицарі ордену вирішили,
що кожен з них сховає одну дитину в безпечному місці.
Але Філіп Вродливий обдурив їх.
І використовував свою дитину, щоб чинити зло.
А сувій?
Схованку дітей вони повідомили лише своєму сповіднику,
той записав її на сувої, який потім сховав.
Він збудував сховище і дав хрести лицарям, але…
чи через стільки років
цей сувій має цінність?
Він може допомогти знайти нащадків цих дітей.
Деякі з них мають велику силу.
І завдяки вам ніхто не дізнається, де вони.
Вибачте, але я не можу вам допомогти.
Благаю.
Це не я знайшов скарб. А Соколине Око.
Просіть у нього.
Що тобі підказує твоє серце, Соколине Око?
Тримайте.
Дякую.
У тобі дрімає велика сила.
Не дай їй згаснути.
Я рада, що доля вас сюди привела.
Яке відношення ви до цього маєте?
Я вже казала.
Особисте.
НАЦІОНАЛЬНИЙ МУЗЕЙ
Чому ми так любимо скарби?
Бо вони неймовірні? Дорогоцінні? Красиві?
А може, нас цікавить не факт володіння,
а сам пошук?
Найважливіше — знати, що чи хто є нашим справжнім скарбом.
Дуже гарна стаття.
Мабуть, перша, яка припала тобі до смаку.
Мабуть, перша, яка добре написана.
А може, це ти змінився?
Діти!
Гей!
Стаття неймовірна! У притулку зі мною почали вітатися.
-Передавати кетчуп. -Ого.
Перепрошую.
-Рада вас бачити. Як ви? -Чудово.
-Добре. Він тобі сподобався! -Це зайняло якийсь час.
Ми розчистили підземелля.
Тіла Карен не знайшли.
А Адіос і його люди? Сховище, лицарі Тау?
Вони всі пішли під землю. Я розпитую. Ніхто нічого не знає.
Не заспокоюся, доки не з’ясую.
А зараз у мене є для тебе щось інше.
У Бещадах хтось краде старі безцінні ікони
й вивозить їх за кордон.
Схоже, у злодіїв дуже специфічний смак.
Кажуть, на іконах є підказки, як знайти «таємницю таємниць».
Упораєшся?
Томеку?
Сам? Не знаю.
А з командою? Однозначно.
І не Томек.
Звіть мене пан Самоходик.
Перепрошую. Та спалена картина. Нам удалося її врятувати.
ЗА МОТИВАМИ ОДНОЙМЕННОГО РОМАНУ ЗБІҐНЄВА НЄНАЦКІ
ПАН САМОХОДИК І ТАМПЛІЄРИ
Переклад субтитрів: Галина Шрам