Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
СХІДНИЙ ЕКСПРЕС
Чотири роки тому Нік і Одрі Шпіц
розкрили низку найгучніших убивств століття.
Боже мій!
- Витягти? - Ні, це довжелезний кинджал.
- Я запхну назад - Не треба.
На хвилі стрімкого успіху
Нік і Одрі миттю покидали старі роботи
і вклали всі свої заощадження в кар'єру приватних детективів.
- Ага. - Я на хвилинку.
Еге ж, без проблем.
Ти зараз навмисне чипси жуєш?
Будеш на мене кричати? А хто постійно креветками закидався?
Не відволікай мене, ясно?
На жаль, з цим у них не складається.
У чоловіків у певному віці таке трапляється. Річ не у вас.
Не у всіх чоловіків.
- Ні, але... - На мене не наговорюй.
Чула я, Роне, що ти мені зраджуєш.
Серйозно? На 25-му році?
Люба...
Я ходив без тебе, щоб спланувати тобі сюрприз на нашу річницю.
- Ох, це так мило! - Це...
- Що ти? Я кохаю тебе. - Пробач мені.
Перепрошую, друзі.
Дуже прошу, сплатіть цей рахунок, і ми випурхнемо з вашого гніздечка.
- Щоб вона вам ще платила? - Е ні.
- Ми домовилися... - Ви залицялися!
- Прикриття. - Удавано.
Як ви мене дістали.
У такій скруті
Нік і Одрі могли лише сподіватися...
Дуйте звідси!
...що когось із близького оточення вб'ють.
ЗАГАДКОВЕ ВБИВСТВО 2
Боже.
Коханий. Агов!
Може, краще ввімкни шум моря чи щось таке?
Ці кити мене присипляють.
- Моє снодійне ти забрала, тож... - Знаєш чому?
Згадай, як ти востаннє його пив.
Ти не прокидаючись вийшов у вестибюль у моїй білизні і став поливати диван.
Я такого не пам'ятаю.
Сам глянь. Швейцар сфоткав. Це тепер моя заставка.
- Та це ж не я. - Ну-ну.
Слухай, коханий, якщо тобі не спиться,
можемо спробувати заковтнути розділ, удвох.
Читав пару сторінок.
Він сам не знає, про що пише.
Цей чоловік розробив тест, який треба скласти, щоб отримати ліцензію.
Я був копом.
Нащо мені книжка-перелік того, що я роблю? Я й так знаю.
Ми обидва погодилися, що цей курс підштовхне наш бізнес.
Думаєш, наш бізнес через це страждає?
Думаю, з ліцензіями ми мали б кращу клієнтуру.
Хочеш кращу клієнтуру - роби кращий маркетинг.
Кращий маркетинг? Як візитки з зубною ниткою?
- Так. - Серйозно? Боже.
Це називається проривний маркетинг.
Це не прорив. Це плутанина. Ми ж не стоматологи. Ми...
Я можу їх перекричати.
Любий, будь ласка!
Ну добре. Забудь.
Ти що, вже хочеш усе це кинути?
Та ні, що ти. Не хочу.
Ми просто... тільки й говоримо про роботу.
Ти знаєш ще пари, які працюють разом, і при цьому ладнають?
Біллі Айліш і Фіннеас.
Вони брат і сестра.
Коханий, я знаю, що ми собі все це не так уявляли...
МАГАРАДЖА
А це ще що за чортівня?
Це мій телефон.
Йо! Раджа! Намасте. Як справи, брате?
Йо! Шо нового, Нікі-Ніку?
Ти там що, газон косиш? Це що в тебе за звук?
Та це я тут на водному моцику ганяю, друзяко!
Ти що, дзвониш за кермом?
Слухай, Ніку, братухо мій дорогий!
Твій Магараджа дозрів до женячки!
Ого, та це ж круто!
Дай-но скажу Одрі. Одрі! Він одружується.
- Що? - Еге ж.
Віку! Вітаю! Ми дуже раді за вас!
Дякую! Вона з Парижа.
Ну, це там, де Ейфелева вежа, типу.
Весілля на цих вихідних на моєму новому власному острові.
Хочу вас там з Ніком бачити, я за все плачу.
Я хочу, щоб ви, красунчики такі, відтанцювали там собі все, що стирчить!
«Все, що висить» тобто?
Та ні ж бо - все, що... От гімно!
Що відбувається?
Ти теж почула «я за все плачу»?
- На вихідних купа роботи. - Але я б не проти розслабитись.
Згадай, чим закінчився наш минулий розслабон.
Ну, було трохи мерців.
Не трохи. Багато мерців.
П'ять мерців - це що, багато?
Гаразд. Зачекай. Дай секунду подумати.
- О, піддається мала. - Отже...
- Піддається. - Та зачекай ти.
Ні. Кажи.
Дивись, я згодна, що...
Нам обом не завадить перерва.
- Перерва? - Від цього.
- Хоч хвилинка без роботи, так? - Не хви...
- Це ж... - Хоч би два вихідних.
Субота і неділя. Ми ж...
Нам треба... нам би... мізкам треба подихати.
- Це однозначно. - Аж мурашки.
Бо ми відірвемося, еге ж?
- Ого. Нічого со... - Чудове рішення.
Як вам краєвид, панове Шніци?
Ой, я дуже перепрошую, звісно, але...
Ми - Нік і Одрі Шпіци. А не...
Але ваша правда, краєвид шикарний.
Музички хочете, панове Шніци?
Ми Шпіци, не Шніци. Чуєте?
У мене тут є дещо Пітбуля і Тейлор Шніц.
Та він зациклений на Шніцах.
Усе в нього на «шніц». А ви самі звідки будете?
Я сам цеє, з Європейки.
Мабуть, зі Шніцляндії?
Дай-но я вилізу. Ого, якого... Дякую.
Це неймовірно! Я зараз заплачу!
- Ми що, померли? Ми в раю? Що це за... - Як тут гарно!
На фламінго підгузки, щоб газон не закакали!
Ого!
Нік і Одрі!
Гей! Друже! Магараджо!
Герої озера Комо!
Моя сеструхо, мій братухо, вкушу вас за вухо!
- І не тільки за вухо! - Боже мій! Здоров!
Боже мій! Оце красунчик!
Ніку й Одрі, знайомтеся: мадемуазель Клодетт Жобер.
Жубер.
Я Одрі. Дуже-дуже приємно.
Ви ще гарніша, ніж Вікрам казав.
Ого, які цілування.
Чотири? Я думала, треба два.
А тепер Нік!
- Давно хотіла з вами познайомитися. - Я за!
Вітаю. Дякую.
Я це ціную. Так. Мені подобається.
- Ну все, годі вже. - А що таке?
Ну все, награлися.
Прошу, заходьте.
Мушу сказати, Париж - моє улюблене місто.
- Коли ви востаннє там були? - Ну, насправді ніколи.
Я просто знаю з фільмів, з фоточок там...
Дуже дякуємо за запрошення. Що знайшли місце для нас.
- А як інакше? - Неймовірно!
Були зайві місця. Батьки померли.
Ох! Співчуваю тобі!
Це жахливо.
Та ну вас! Це жарт!
А, ну так. То вони будуть?
Ні, вони померли. Але вони б і не прийшли.
Я їх ненавидів.
Ну, було як було, що ж. Це...
О, полковнику, ви ж знаєте Шпіців.
- Що? - Полковнику!
Друзі!
- Боже мій! - Господи! А що з рукою?
Невже так помітно?
Останнього разу, коли ми бачилися, руки було якось більше.
Що ж, якщо й втрачати якусь із двох, то тільки цю,
бо кисті вже й так не було.
Не доведеться підлокітник у кінотеатрі ділити.
Сто відсотків. Але по-серйозному,
полковник спинив кулю, призначену для мене в Мумбаї.
- Жартуєш? - Тебе хотіли вбити?
Ага. Комусь не до шмиги, як моя фірма веде справи.
На жаль, травма полковника вже не дає йому повноцінно мене захищати,
тому довелося знайти нового охоронця, пана Луї.
- Зацініть, га? - Привіт, Луї!
Цей чувидло на 100 % ручний.
«На 100 % ручний». Оце сказав.
Ага. Сподіваюся, там ви нічого не знайдете.
Сподіваюся, ні.
Незручно казати,
але якби ви з полковником билися, я б ставив на полковника.
Він своєю однією й слона заб'є.
Ні? Не зайшло? Та це я жартую так.
- Дуже приємно. - Ходім.
За мною!
Йдемо!
Звучить чудово!
Гадаю, ви ніколи не були на індійському весіллі?
Чому ви так думаєте?
- А що, були? - Ні.
Отже, сьогодні у нас Санґіт. Це як репетиція весільної трапези.
А потім у нас за планом дуже драматичний вибрик,
який, гадаю, вам сподобається.
Мушу відповісти. У вашій віллі є все необхідне.
Почувайтеся як вдома.
- А я... - Розважайтеся!
- Щасти. Дякую. - Не поцілуєте. Ясно.
Вона працювала в годинникаря біля Вандомської площі.
Ані копійки за душею. Кохання з першого погляду.
Вона мене так наповнює...
- Таким щастям. - Гарно.
У ваших поглядах я таке саме щастя читаю.
Ви ж щасливі, так?
- Ми? Жартуєш? - Та я без неї...
- Не знав щастя. З нею - знаю. - Щодня...
Щодня я його просто аж... Я так тебе люблю!
Вона все вирішує за нас, і я взагалі не проти.
- Ну що ж, ідіть-но розважтеся! - Дякуємо!
Насолоджуйтеся!
Гаразд. То ми не... Бувай, друже!
Луї, ходімо.
Боже мій!
Слухай, чорт забирай. Та щоб мене!
Поглянь сюди! Боже мій!
А сюди! Глянь!
Кохана, тут гігантський телик!
Боже мій.
Диви, який він!
Що?
Та у нас тут кабріолет, мала!
З'їж це.
Це сир з єдинорога?
Ой, коханий, там подарунки є.
Я ще один шматочок відріжу і біжу.
Що? Це все для нас?
Сережки? Непогані, еге?
Я не можу повірити!
- Кожному по айфону! - Ого!
- А ми на наше весілля що дарували? - Капці.
Капці і знеболювальне, щось таке?
- Вінтажні «Джордани»? Мого розміру? - Відпад.
Серед подарунків від Магараджі мусило бути щось пікантне.
- Ти з цими дограєшся. - Обіцяєш?
Ого! Достойна відповідь. Добре.
- Що? - Ну-ну.
Чекай. Ми ж щойно... це... це ж щойно було.
- Як вони так швидко? - Це неймовірно.
Коханий! Тут написано «Нік і Одрі»!
Боже мій! Швидко залазь у це ліжко!
Вже біжу, кохана!
Вже біжу! Привіт!
Боже мій! Ой! Коханий!
- Ой-йой. - Ну, що тепер?
Я не певна, що в мене буде що вдягнути.
- Піду гляну, що взяла. - Я з тобою!
Вперед!
- Боже мій. - Ага. Уже щось маєш.
Це твої речі. Так.
Ти це бачиш? Я ніколи й не бачила такого...
Коханий, ти приголомшливий.
- Я... - Аж не віриться, що ти таке натягнув.
- Ну, стягувати я теж добре вмію! - Ходімо.
Забереш її потім собі.
Боже мій!
- Привіт. - Як справи?
Одрі.
- Полковнику! - Привіт.
Ти чарівна.
А ви який красень!
А я на тебе оком кинув, Ніку.
Ну, хоч одним! Добре!
У найгарнішому місці, у найгарнішу ніч
найгарніша все одно ви.
Ого. Ну добре. Цілує кожен мій палець.
Я кохався з понад 10 000 жінок.
- Але вродливішої за вас не знаю. - Ага.
До речі, про 10 000 жінок. Це мій чоловік, уже 16-й рік поспіль.
Я кохався з однією жінкою. І коханець з мене не надто, до речі.
Бляха-му... ви ж цей... Франциско Перес, так?
Він колись був футболістом.
І так буцнув одного головою, що той впав у кому.
Ага. Було таке. Він відтоді моргати не може.
Словом, рада знайомству. То що, ході...
А ви, шановний... як знаєте Магараджу?
Коли я пішов з футболу,
його батько зробив мене головою правління
його компанії «Шиз-Вік».
А ще я допоміг йому засватати його прекрасну наречену, оту блондинку.
Та вона взагалі ніщо, а от ця краля - ого!
- Добре. - Ого. Добре.
Я дожену за хвилинку.
З тебе 10 000 зелених за одну ніч з нею.
Жартую, збоченцю.
Яка велетенська порція.
Ти що, з голодного краю?
Та ні, я просто звикла, що мій чоловік над'їдає з моєї тарілки.
Це вже звичка.
Але ваша правда. Мені стільки не треба...
Ні! Не клади назад.
Я й не збиралася.
Американці.
Хочете собі?
Та ні, обійдуся. Може, іншим разом.
То ви у нас від нареченої?
Ні, я Сайра, сестра нареченого.
Я не знала, що у Віка є сестра!
Є.
Тут дуже низькі столи.
Ви читаєте, бо не любите такі весілля, чи...
Та ні, я, знаєте, просто людей не люблю.
Тобто зокрема цих людей.
Ну, Клодетт і вашому братові весело,
а це ж головне.
Точно. Я не розумію, нащо люди одружуються.
Стільки часу бути з однією людиною, уявляєте?
До речі, про мою одну людину, ось і він.
Ніку, це Сайра.
Вона сестра Віка.
- Ви не... - Та ні.
- Не хочете? - Не хоче.
- Я Нік. Дуже приємно. - Сайра.
Класний у вас брателло. Смішний до всирачки.
Ой-йой.
Якщо це ти мене так спокушаєш, у тебе не вийде.
Господи.
О, Ніку! Я тут саме думав про твою красуню-дружину.
Ох, знову ви.
Бачу, Франциско ви вже знаєте.
То ви вже знайомі з цією гарпією, сестрою Вікрама.
- Він сказав «герпія»? - Гарпія.
Графине! Як вам, мабуть, принизливо бачити, що Клодетт
тепер з Магараджею.
Не замислювалися, що ви робили не так?
А ви не замислювалися, як воно - бути зависоким для атракціонів?
Це графиня Секу.
Вона - колишня наречена Віка і сусідка Клодетт по кімнаті в гуртожитку.
І вони досі друзі? Вона збіса груба, до речі.
Ба більше, вона ще й дружка Клодетт.
Що?
Сподіваюся, усі подивилися навчальне відео, бо зараз будуть танці!
- Які танці? - Я вдам, що мені в туалет.
- Я не танцюю. Це до тебе. - Я не бачила відео.
Нам його приносили, забув сказати.
- Дякую. - Люблю тебе.
Пані та панове, ваші оплески нареченій!
Ходімо з нами.
Даймо жару!
Давай, люба!
Ну що, ж пора.
Мить, на яку ви всі чекали...
Наречений, Вікрам Ґовіндан!
Щоб я здох!
Братику!
Скажіть усім відійти!
Усі назад!
Віку!
Ану.
Він мертвий?
Це не він. Це не Вік.
Слава Богу! Це тільки пан Лу.
- Хто це з тобою зробив? - Де Вік?
Агов! Хто? Що? Боже!
Де Вік?
- Хто це зробив? - Хто це був? Пам'ятаєш?
Це...
Кажи. Не вмирай.
- Господи! - Де Вік?
- Чисто! - Де Вік?
Гайда! Уперед!
Чисто!
Це прикриття!
- Чого? - Втечі!
Ти серйозно? Як це - всі системи зв'язку виведено з ладу?
Запусти їх знову!
Офіцера безпеки скомпрометовано. Нам негайно потрібна меддопомога.
Так...
Рятуйте!
Не смій... ти мене зараз кривдиш, малий.
- Братухо! - Ніку!
Ніку!
Це якесь гімно!
Замкніть острів на вхід і вихід, доки не увімкнуться камери.
Гостям не виходити з вілл.
Боже мій. Треба щось робити, інакше наші акції впадуть.
Мій брат може померти, а вас турбують ціни на акції?
А як, думаєш, акціонери відреагують на таку новину,
наша міноритарненька акціонерко?
Усі гроші спустила на порятунок китів, зцілення планети і решту всякого гімна.
Полковнику. Де Вік?
Де мій чоловік?
Ми його знайдемо.
Магараджу викрали.
- Що? - Боже милосердний!
- Куди його повезли? - Він живий.
Якийсь кулеметник кинув його в човен і поплив геть.
- Скільки викрадачів? - Один.
Тобто його поплічник досі на острові.
А звідки ти знаєш, що їх двоє?
Якщо викрадач схопив Віка і потягнув його в човен...
То слона сюди мав завести хтось інший.
- Дякую. - На острові 400 людей.
Це купа підозрюваних.
Звузити вам коло, полковнику?
Клодетт, скільки людей знали, що на церемонії буде слон?
Лише правління.
Так, суму на перевезення слона довелося узгодити.
Отже, усі ви.
На що це ти натякаєш?
Гадаю, це очевидно.
Один з вас - співучасник убивства.
- Це смішно. - Я не у правлінні.
Смішно? Та ви всі ненавидите мого брата!
Що? Ні. Я люблю Віка.
Ой, припини.
- Так і не пробачила. - За що?
- Що зіпсувала тобі заручини. - Не лести собі.
Це був домовлений шлюб між нашими сім'ями.
Ми дружно розійшлися, щоб дати вам заручитися «полюбовно».
Ти не хотіла цього шлюбу, тому й викрала його!
- Ах ти ж меркантильна су... - Дівчата, припиніть!
Усі заспокойтеся!
Ми цим заробляємо. Ми це вміємо. Це наш хліб.
- Це не просто чергова справа. - Ні.
- Це особисте. - Так, це Вік.
- Ми його цінуємо. - Отже, ми з'ясуємо, хто це зробив.
- 100 %. - І також з'ясуємо чому.
Так.
І повернемо Віка.
І все це - за смішну подачку у 25 мільйонів доларів.
25 мільйонів, коханий. Оце ти дав.
- Я б погодився на 10 000. - І що люди роблять за такі гроші?
Що це ти робиш?
Підпираю двері, щоб ніхто не увійшов.
Коханий, спину надірвеш.
А знаєш, що ще страшніше? Ніж у спину. Вбивця знає, що ми напали на слід.
Ми наступні у списку. Гарантую.
- То що сталося з Віком? - Багатіїв викрадають за викуп.
Вбивство грошей не дасть.
Боже. Нас більше нікуди не запросять. Ніколи.
Цей сир чарівний. Я не можу зупинитися.
Ти що, просто... ти так і... Та поріж на скибки, як людина...
- Я не знаю, де тут ніж. - Господи.
Що? Голова болить?
- Так. - Вибач.
- Як спина? - Спина вбиває.
- Візьму знеболювальне. - Так.
- А я ще сиру з'їм. - Коханий, не їж стільки сиру.
Ти ж будеш... у ліжку буде гидотно.
Саме так.
О, і в шатрі я сфотографувала спалений халат з плямами крові.
Хтось хотів позбутися доказів.
Певна що це той, хто завів слона.
Гостре око, люба.
- Роблю що можу. Тримай. - Дякую.
- Одна, дві, три, чотири. - Ага.
Що, знов пересувати?
А якщо це вбивця?
- Вбивці не стукають. - А якщо прибирання?
Усе добре! Нам не потрібні рушники.
Ні! Нам потрібні рушники. Залиште їх при вході.
Ми тут 10 хвилин. Нам треба рушники?
Ти витираєшся 30-ма рушниками.
Ну вибач. Я хоча б миюся.
Що ж, твоя взяла.
Це я, Франциско!
Франциско?
Чекай. А що, як він убивця?
Єдине, на що він полює, це на твою...
Гей!
- Швидше! Немає часу! - Вже йду, Франциско!
- Ми скоро! - Ми знаємо, що ви поспішаєте.
Вибачте.
- Привіт. - Привіт.
Здоров.
Богиня.
Господи. Гаразд.
Посунь назад. Отже, ви просили швидко. Чим можемо допомогти?
- У мене є інформація. - Так.
Усі мають Клодетт за меркантильну,
але ніхто не знає що, про всяк випадок,
правління змусило її підписати жорсткий шлюбний контракт.
Тобто, якщо Вік розлучиться з нею, вона залишиться ні з чим.
- І знову все сунути? - Чекай. Хто там?
Це Клодетт. Ви маєте дещо знати!
Гаразд, секунду! Заховайтеся в шафі.
Я вже йду, ось тільки доїм цей сир.
Гаразд. Лізьте туди.
Ні! Руки забе... Господи!
- Вже йду! - Вибачте! Секунду.
Швидше!
- Привіт, Клодетт! - Привіт.
Усі думають, що я одружуюся з Віком заради грошей, особливо графиня.
Вона увесь цей час заздрила мені.
- Справді? Уявляю чому. - Я теж.
Але ми були найкращими подругами.
- Так. - Звісно.
- Розумієте? - Так.
Ми були дуже близькі.
Здається, я іноді за нею сумую.
Ох, сонечко.
Я просто хочу знати, хто викрав мого Віка.
Усі вони мали б свою вигоду.
- Жах. - Я не можу довіряти нікому з них!
- У неї пістолет. - Пістолет?
Полковник злий за пониження після Мумбая.
Сайра завжди прагнула уваги.
А Вік щойно взнав страшну таємницю Франциско.
- Що? - У нього є таємниці?
- Чорт. - Боже.
- Я думаю, це зайве. - Круто, звісно, але...
Хто там?
Це Сайра. Впустіть.
Гаразд. Секунду.
- Я мушу сховатися. Шафа! - Ні!
- Не туди. Там темно. - Сюди.
- У неї все з собою. - Зараз, Сайро!
Я вже біжу! Зараз!
Гаразд, уже відчиняю!
- Вибачте. Секунду. - Просто любимо меблі совати.
- Я знаю, хто це може бути. - Хто?
- Клодетт! - Клодетт?
Я з першого дня кажу Віку, що вона поганка.
Підозріла, самозакохана маніпулянтка. Ще й ця сукня-вирвиоко...
Перепрошую! Вибачте, що перебиваю, але що я за господиня,
якщо не запропоную вам шматочок цього вишуканого сиру...
Ніку, а куди подівся... де сир?
- Він зник. - Куди?
Мені в шлунок.
- Ти з'їв увесь шмат? - Любиш ти мене соромити.
Тільки от чи поверне це сир...
Перепрошую. Не хочу бути егоїсткою...
Чекайте. Знаєте що?
Давайте я вам щось наллю, ви собі розслабитеся.
- Тримайте, люба. - Я не хочу.
- Ні? Добре. - Не хочу.
От чорт.
- Хто це? - Не знаю.
Ви на когось чекали?
Це як на афтепаті. Усі збираються.
Сховайтеся-но у спальні, про всяк випадок.
- Сховайте мене там. - Та ну!
Ви що? Це ж очевидне місце.
- Тільки мені парко? - І мені.
- Просто сховайтеся там. - Так. Я йду!
А якщо це вбивця?
А може, це й непогано, щоб нас убили?
Бо мене вже нудить.
Любий, мені щось недобре.
Як воно? Аякже.
Привіт, радий вас бачити.
Як життя?
Я знаю, хто це зробив.
Хто?
Це Франциско.
Франциско.
На нього є понад 85 позовів про батьківство.
Він доїть компанію,
щоб платити за всіх своїх дітей.
Це брехня!
Ну, не про дітей.
Бо це якраз правда, насіння в мене ого-го,
але я ніколи в житті не крав!
- Що ти тут робиш? - Чудове питання.
- Що ви всі тут робите? - І Сайра тут.
- Нікому не рухатися! - Боже мій!
Я не рухаюся.
Це мій.
- Пропустила. - Пропустили?
Є повідомлення.
Магараджа у нас.
Якщо поскаржитеся в органи, він помре.
Ми висунемо наші вимоги о сьомій ранку.
Ну, голос, визнайте, кумедний.
То нам усім бути тут, так?
Бо один з нас точно у спілці з викрадачем.
Так. Мотиви, можливості.
Хтось із вас. У голові паморочиться.
Кохана?
Кохана, ти заснула? Я теж втомився. Давайте...
Хай ніхто звідси не вийде до з'ясування.
Радий усіх бачити. Дякую, що прийшли. Я старався.
Боже! Що?
Боже мій! Ніку?
- Га? - Ніку?
Га?
Ніку!
Ніку, любий. Вставай. Нам щось підсипали.
- Що таке? - Любий, боже мій! Ми заснули!
- Справді? Ну, то спимо. - Коханий!
Я не знаю, що сталося. Я...
- Ну ж бо! Вставай, Ніку! - Ага, встаю.
Хто це зробив?
Що? Ну, це вони вже викаблучуються.
- Швидше! - Добре, йду, люба. То що...
- Вставай! - Я встаю!
- Та заспокойся, не панікуй. - Приспали нас і втекли!
- А може, й ні. - Це жах! Беззаконня!
Може, ми переїли і зарили носами.
Ніку. Одрі. Саме вчасно.
- Для чого? - Для чого?
Прибули професіонали.
Коннор Міллер.
Колишній переговорник МІ-6.
Боже мій. Він спеціалізується на гучних справах.
Вирвав сина президента Уругваю з лап картелю.
- Він написав посібник. - З чого?
- З боротьби з облисінням? - Із сертифікації детектива!
Вітаю. Чув, тут треба розкрити справу.
Полковнику. Давно не бачились.
Франциско Перес.
Я ваш фанат.
- Ну от. - Привіт.
Пане Міллере, а ми ваші фанати.
Можемо ввести вас у курс.
Отже, ми вже знаємо, що тут задіяні принаймні двоє.
Я бачив, як перший втік з Віком на човні,
а другий лишився на острові.
А ще, щоб ви знали, учора нас чимось приспали.
Може, щось підсипали. Ми трохи пили...
- Ви, мабуть, Шпіци. - Так.
Так, ми - вони!
Ваша репутація випереджає вас.
- Он як. - Дякуємо.
- Приємно чути. - Боюся, не в найкращому сенсі.
Он як.
Я так розумію, коли ви востаннє були в такій ситуації,
усі загинули?
Ну, але не Магараджа.
А як він зараз?
- Ага, ясно. - Так.
І полковник досі тут. Майже увесь. Так що отак.
А ще я прочитала ваш посібник, і...
Полковнику, дайте всі записи з камер.
Їх усі стерли з сервера.
Так, бо у них тут кріт.
Пані Жубер, нам потрібен ваш телефон для аналізу голосу.
- Усе, що скажете. - Вони професіонали. Однозначно.
Голос звучав дуже переконливо.
Ми також підозрюємо, що кріт прикидався слоноводом.
Хочете підозрюваних, пані Шпіц?
- Авжеж. - Добре.
Як вам таке?
Подружжя, один поліцейський-невдаха,
інша перукарка, що проходить онлайн-курс.
Їхня детективна агенція вже давно на межі банкрутства.
Тут неважко здогадатися, що це негативно впливає на їхній шлюб.
У відчаї, щоб хоч якось оживити занепалий бізнес,
вони приймають спішне запрошення на весілля мільярдера.
І так народжується план.
Через добу після їхнього прибуття стається гучне викрадення,
і вони наживають слави успішних детективів.
Як вам мої міркування, панове детективи?
- Просто чудово. - Клас.
Усе неправда, але я вже почав було піддаватися сумніву.
- Я повірила. - Ще й цей акцент.
Ми готові відстежити виклик. Викрадачі скоро подзвонять.
Перепрошую. Робота кличе.
- Послухай. - Що, коханий?
У нас є смачний сир, шарові айфони. Мене все влаштовує.
Що ти... Куди ти? Ти чув, що він про нас наговорив?
- Ага. - Це ж наклеп!
Треба показати всім, хто такі Нік і Одрі Шпіци.
Він профі! Ми йому не треба.
- Ніку. Одрі. - Що?
Викрадач говоритиме лише з тим, у кого стріляв.
Ми їм потрібні. Що ж, гаразд.
- Вперед! - Вперед!
Готовність.
- Дзвінок за хвилину. - Добре.
Стежте, щоб не зірвався. Утримуйте...
- 45 секунд. Я досвідчений. - Ви вели переговори про заручників?
Я одружений з нею. Усе життя - переговори.
Все буде. Дякую.
ВІДСТЕЖЕННЯ ДЗВІНКА ОЧІКУВАННЯ
ВХІДНИЙ ДЗВІНОК
Отже, 45 секунд, починаємо зараз.
Привіт! Як життя, викрадачу?
Це той, хто намагався мене зупинити?
Так, я той, в кого ви стріляли.
Я хвацько ухиляюся.
То що нам зробити, щоб повернути Віка? Це все, що нас зараз цікавить.
За повернення Магараджі ми хочемо 50 мільйонів доларів.
П'ятдесят, курва, мільйонів!
ЗВ'ЯЗОК ВТРАЧЕНО
Франциско! Це тобі що, телешоу, що ти викрикуєш ціни?
Забагато грошей за одного.
Клас. Зв'язок втрачено. Дякую.
- А я що? Це він кричить тут... - Чого ти верещиш?
- Ти мені дорікнула. - Це я йому!
Цей мудило вгашений, а вигрібаю за це я!
Ось вам і «вплив шлюбу».
Перепрошую! Ми хоча б одружені.
Отож. Спокійно. Ми так спілкуємося. Ми з Нью-Йорка.
Можна трохи тихіше?
- Вибачте. Звісно. - Мовчимо.
Хоче грошей - передзвонить.
- Розслабся. - Ага.
- Що ж. Гаразд. - То...
- Поїхали. - Все тіп-топ.
Відлік сорок п'ять секунд пішов знову.
Вибачте за той раз. Всі схвильовані.
Один п'яний. З усіма буває.
Ціна піднялася до 60.
Кажуть: «Супер. Без проблем».
Принесіть 60 000 000 $ невідстежуваними облігаціями
до Тріумфальної арки в Парижі завтра о 20:00
і чекайте на телефоні подальших інструкцій.
Привіт. Перепрошую. Вибачте, що перебиваю.
Нам знадобляться незаперечні докази того, що заручник досі живий.
Ви отримаєте такі докази перед обміном.
- Круто. - Дуже дякую.
Тріумфальна арка, 20:00. Інакше Магараджа помре.
У вас такий ефект, що голос скаче, ледве що розбереш.
- Куди треба прийти? - Можете повторити?
Тріумфальна арка.
Слухайте, я чую тільки...
- Отаке чути. - Тріумфальна арка!
Ясно, «Перукарня Марка».
- Зрозумів. Ви так сказали? - Ціна підскочила до 70!
Сімдесят мільйонів, або Магараджа помре болісною смертю.
Мій гараж помре?
Господи!
Через тебе ми переплатимо 20 мільйонів, дурню!
Цих бевзів тут не треба.
Боюся, викрадач іншої думки, інакше ніяк.
Вийшло. Ми відстежили дзвінок.
Вийшло?
- Бач? Команда Бевзів виграє. - Дякую.
Пірнайте назад у воду, Міллере. Ми впораємося.
Ми їдемо в Париж. Збирайтеся. Готовність за годину.
Ого.
Віддамо гроші і підемо на екскурсію. Що скажеш?
- А так можна? - Звісно!
Знаєш що?
Коли повернемо Віка, можна буде поновити обітниці на мосту Мистецтв.
Буде побачення.
Здайте телефони.
- Здати телефони? - Нащо?
Вони скомпрометовані.
А, ясно.
А нам їх повернуть, так? Вони нові.
Дісталися нам на шару. Подарунки.
Нам їх дали. Ми... Ви їх знищили.
- Нам їх не повернуть. - На моєму був дікпік, але вже все.
Краще забудьте про них.
Важливий той, на який дзвонитиме викрадач. Ось.
Ми його прослуховуємо. І один з вас має бути озброєний.
- Пане Шпіц, стріляти вмієте? - Так.
Я ж казав, я був копом. Що?
Та от думаю що, може, краще б я?
Краще б ти?
- Чого... - Ти так цілишся...
Нормально я цілюся. Нащо це казати при цьому типові?
Він не почув...
Я ж про твою коригувальну білизну мовчу.
Пістолет візьму я, бо я вельми вправний.
Мене в поліції прозвали Нікі Стрілець. Поганяло таке.
У мене бандюки хотіли уроки брати, такий я вправний.
А я їм: «Ні, ви мені не друзі».
Беріть ви.
У мене пістолет, телефон, а в тебе - гроші.
Як подзвонять, дотримуйтеся трьох правил викупу
з 12 розділу посібника.
Зможете? Пам'ятаєте їх?
По-перше, слухайтеся всіх адекватних вказівок.
- Так. - По-друге.
Не віддавайте викуп, доки не побачите викрадача.
- Саме так. - І по-третє.
Не переміщайтеся з ними в інше місце.
Ідеально. Ви впораєтеся. Уперед.
- Гаразд. - Нікі Стрілець іде! Гайда!
- Ніку, візьми це. - І візьму.
Скажи, хто це називав тебе Нікі Стрілець?
А хто мене так не називав? Це моє поганяло було.
Це найважча валіза з грошима, яку я будь-коли тримав.
Є ж онлайн-перекази? Вона важить...
Рука аж відвалюється.
Візьму обіруч. Дивно виглядає?
- У тебе гарненькі ручки. - «Гарненькі»? Ти чого?
- Рученьки. - У всіх твоїх руки як у горили...
- Ти змалечку інших не бачила. - Я ж не кажу «витончені».
Кажу, твоїй рученьці «п'ять» нормально не даси.
У мене середні руки.
- У долоню твоєї баби й пес сяде. - Та ну!
Який він з себе?
- Це телефон! - Мені дзвонять.
Гаразд, поїхали.
Увімкнути відстеження.
Здоров. Бонжур, мадам, мадемуазель, чи ви месьє? Говоріть.
Ніку, це я!
Раджа! Ти живий?
Гроші у нас, нам треба знати, куди їх віднести.
Скажи, і ми витягнемо тебе звідти.
Що сталося?
Ви щойно почули доказ.
Несіть гроші у фургон на узбіччі.
Добре.
- А в який фургон? - Фургон?
- У який саме фургон? - Он у той?
Не показуй пальцем, дурню! Просто йдіть туди!
Гаразд, іду.
Один підозрілий рух - і Магараджа помре.
Не роби цього. Гаразд, ми йдемо.
Ходімо до фургона.
- До того? - Ні! Не показуй.
Він цього не любить. Он той фургон.
Чорт!
Лізьте у фургон.
Ми дамо вам гроші в обмін на Магараджу.
Він недалеко.
Лізьте у фургон.
- Не сідайте у фургон. - Ваші життя...
- Про це не йшлося. - Правило три. Не лізь у фургон.
Лізьте у фургон, або я прострелю вам животи,
повезу в село і згодую вас свиням.
- Добре. Сідаємо у фургон. - Гаразд.
Гаразд, вибачте. Так.
Дурні американці.
- Давай гроші! - Дати вам гроші...
- Так, даю гроші. - Віддай йому гроші.
- Секунду. - У мене ще й це є.
Якого біса?
Я їх захопив, бо думав що ми потім відсвяткуємо...
- Ти здурів? - Новий план.
Тож цей я пристібну сюди, а цей - сюди.
Тепер ми з грошима нероздільні.
Ясно? Я тільки не знаю, де к...
- Що таке? - Що таке?
- Агов? - Ми офлайн?
Очікуйте.
Вези нас до Магараджі. Як тобі таке?
Відрубай йому руку.
- Руку? - Що?
- Так! - Ні! Сокира!
- Ні. Знайди ключ. - Я знаю, де він.
- Глянь отут. - Ні. Чорт.
- Не бачу. - Задня кишеня!
Не бачу. Тут темно, хоч в око з пістолета стрель.
Що ти там белькочеш?
З твого пістолета! Застрель виродка!
Господи!
Боже мій! Вибачте!
Не вибачайся. Ти вбила викрадача!
Ой-йой!
Та застрель його!
Може, в ногу! Я не хочу бути вбивцею!
Яка різниця? Ти вже й так убивця!
Я не хочу бути масовою вбивцею!
- Хапай сокиру! - Добре!
Що?
Господи!
Люба, ти не просто масова вбивця.
Ти кривава вбивця.
Любий, він рухається.
Господи. Здається, він живий.
Це передсмертні конвульсії, люба.
Боже!
Він ногою затиснув газ!
Хапай кермо!
Господи!
Боже! Яка гидота! Я зачепила!
Отак! І хто тепер кого згодує свиням?
Це труп, Ніку!
О ні! Люди, розійдіться!
Чорт!
Ти навмисне у все врізаєшся?
- Двері відчинилися. - Боже! Що ти наробив?
Господи! Коханий!
Боже мій!
Коханий, стовп!
- Що? - Попереду стовп!
Я тебе не чую!
Господи.
Не зважай.
Ну все, люба.
- Бонжур. - Бонжур. Усі живі?
Вибачте. Дайте-но я вийду.
Обережно. Боже мій!
- Господи! - Усі в нормі?
Привіт. Усе смачно?
- Що? - Що?
О ні.
- Чекайте, що? Ні! - Що за...
Я взяв ножа просто щоб нарізати сир!
Нащо? Здався тобі той сир!
Я зголоднів після кальяну, а сир був смачний!
Але ти не виходив з вілли з ножем.
А без ножа виходив. Хтось украв ножа і зробив з нами діпфейк.
На ньому наші відбитки!
Це все кака!
- Це не ми зробили. - Телевізьйон неправда!
Ми не здатні...
Наша вина тут нема!
...на таке.
Ну, ми ж не О. Джей.
Ми б так не вчинили. Присягаюся.
- Ні. - Повірте.
Це нещасний випадок! Буває!
- Здоров! - Господи!
Я ж казав не сідати у фургон.
У нього був пістолет!
- У вас теж був пістолет. - Так!
- І я ним скористалася! - Ще й як!
Бачите, що з нами роблять по телевізору?
- Це діпфейк. - Так!
- Я знала, що ви помітите. - Дякую, що помітили. Оце профі.
Валіза ціла?
Що ж! Ми це зробили!
Оце клас!
- Як вони так швидко нас знайшли? - 70 000 000 причин.
- Точно. - Давайте сюди валізу. Ключі є?
Ключі? Нащо? Це наручники для сексу.
Осьо. Клац - і готово.
Як мене з цим побачать - точно поженуться.
- Ага. - І не таке переживав.
Однозначно.
Зустрінемося в Сен-Мадлен о 19:00.
Без проблем. Ми там будемо.
Я вас недооцінив.
Так, ми не рівні, але однаково віддані справі.
Тепер я це розумію. Ура!
Я помилявся. Він ще той жеребець.
Коханий.
А якщо Міллер - і є викрадач?
Він сказав, побачимося о 19:00 у Сен-Мадлен...
Я чула, але поганці брешуть.
Хіба ні? А ми щойно просто так віддали йому 70 мільйонів доларів.
- Господи. Мабуть, так і є. - Припускаю.
Ні, ти помилялася.
- Хто це? - Не знаю. Звідки він узявся?
- І що, у вогонь увійде? - Він увійшов у вогонь.
Він забрав валізу!
- О ні! Господи! - Боже! Тепер я заплутався.
- О ні. А це хто? - Хто це?
Боже мій.
НЕ-413-ДАН
Ми знов найрозшукуваніші в Європі. Тікаймо.
- Бери капелюха. - Беру... гаразд.
- Що це... - Що там таке?
Це ж Делакруа! Він нас любить!
Я розібрав «опера». Гаразд. Вперед!
- Сюрприз! - Одрі й Нік!
- Ці ваші кільця! Як воно? - Нашу різдвяну листівку дістали?
Усе добре, і так. Однакові светри - гарний хід.
Це була моя ідея.
Послухайте, ви б нам трохи підсобили.
- Ну, чи не трохи. - Еге ж.
- Вас заарештовано. - Ого!
Ніколи не знаєш, чи жартуєте ви.
Він наче серйозний. Чи як?
За викрадення Магараджі,
вбивство його охоронця,
крадіжку 70 мільйонів доларів...
- Крадіжку? - Знищення кварталів.
Ну і, схоже, проникнення в оперу.
- Не все з цього правда. - Лише четверте і шосте.
Нас хочуть підставити.
Ми здогадуємося, хто це зробив.
Лишилося відстежити одну машину.
Зробив би це з великою приємністю,
але тоді мені доведеться доповісти про це начальству,
інакше мене звинуватять у пособництві.
А якщо так: ми вас зв'яжемо,
і ви скажете, що ми змусили вас нам допомогти.
Чекайте, кому ви дзвоните?
Нікому я не дзвоню.
Я маю додаток, щоб відстежити машину з цими номерами.
- Для цього є додатки? - Угу.
Господи. А Shazam теж маєте?
Хочу знати, що це за пісня.
У додатку написано, що вантажівку припаркували біля замку за 80 кілометрів?
Ага.
Перепрошую... почухаєте мені носа?
Легше.
- Дякую. - У вас для нас машини не знайдеться?
- Ключі в кишені штанів. - Ясно.
Хочете, щоб Одрі полізла вам у штани? Е ні, це вже я сам.
Що я можу сказати? Шанси були непогані.
Так, це у вас картопля чи ключ, бо я... все, дістав.
- Ми про все подбаємо. - Чуєте?
Тільки не їжте в моїй машині.
Аж руки сверблять покататися на суперкарі Делакруа.
ПОЛІЦІЯ
Перепрошую.
Бонсуар, інспекторе.
- Бонсуар, полковнику! - Аншанте!
Вас шукає поліція.
Та невже? Полковнику, ми цього не робили.
Знаю, але на знарядді вбивства ваші відбитки пальців,
а на відео ви з ним вибігаєте з шатра.
- Ага. - Типова відпустка Шпіців.
- Міллер мертвий, гроші втрачено. - Виходить, ніби їх забрали ви!
І це ще не все! Дзвонили викрадачі.
Сказали принести їм гроші до опівночі,
інакше Магараджа помре.
Ясно. Зможете виграти для нас трохи часу?
- Мерсі боку! - Дякую, полковнику!
Господи!
Тепер ясно, навіщо викрадачеві 70 мільйонів доларів.
За опалення платити.
Ой-йой.
Думаєш, той рів десь метрів на три?
Думаю, перестрибну.
Ніку, три метри - це футів з десять.
Я був рекордсменом зі стрибків у довжину.
Без жартів. Були часи, що я й далі стрибав.
- Справді? - Ага.
Як тебе тоді називали? Нікі Довгоногий?
Ти смієшся?
Просто кажу. Ти не перестрибнеш.
Не люблю доводити твою неправоту, та доведу.
Ясно?
Так, ну з цього ракурсу він виглядає довшим.
- От лихо. - Може, ти стрибнеш?
Хочеш, щоб я стрибнула?
Бонсуар.
- Графиня! - Графиня!
Здивовані?
Ну, цей... Ви ж чули, як ми скрикнули «графиня»?
Господи.
Де Вік?
Гадаю, у викрадачів.
У вик... то ви не викрадачі?
Ні. Я б ніколи такого не зробила. Вікрам - мій друг.
Ваш друг?
Ви його любили.
Боже!
Я люблю гроші.
Почувши, що грошима орудуватимете ви, дилетанти,
схотіла їх забрати.
«Схотіла їх забрати».
- То ножа підклали не ви? - А той діпфейк?
А приспали нас у віллі теж не ви?
До чого тут це? Це неважливо.
Ще й як важливо.
- Я знаю, що це смі... - Ну, все. Господи.
Знаєте, двох лиходійок не буває.
Одна завжди обдурює іншу. Закон жанру.
- Ми знаємо. - Точно.
- Довіртеся нам. - Рятуйтеся.
Імані? Машина для нашої втечі готова?
- Так, графине. - Блискуче.
- Ні! - Ні! Не треба!
- Боже мій. - Ось про це я вам і казав.
- Оце тобі й закон жанру. - Так.
Якщо пощастить, дим дістанеться до вас раніше за полум'я.
Ні!
Ой.
Що?
Перехитрила хитру.
Боже мій. Нас точно звинуватять у смерті цих паразиток.
Стрибаймо! Треба дострибати до виходу!
Ну ж бо! Давай! Разом!
- Боже мій! - Уперед! Назад!
До вікна! Вперед!
От чорт!
- Господи! - Ти там жива?
- А ти? - Давай котитися.
Ні! Туди!
Боже, який ти великий!
Ти й на наш медовий місяць так казала. Стараймося, як і тоді.
Боже, коханий! Я вже й не знаю, в який бік нам котитися!
- Як і я! - Боже мій.
Це я нас тоді приспав.
Що?
Ну, тобто це зробила ти, але через мене.
Я тримаю снодійне у баночці від твого знеболювального, і я...
У мене тоді такий стрес був. Вибач мені. Це я винен.
Не вибачайся. Це я маю вибачитися.
Я сильно тебе критикую. Я корю себе за це.
- Вибач. - Та ні. Нічого.
Ці твої візитки з зубною ниткою...
- Візитки з зубною ниткою... - Так, я не думала...
- То була непогана ідея... - На візитці лезо!
Я зможу перерізати стрічку! У мене в кишені!
- Де? - Тут, у задній кишені.
А, он... стій, я намагаюся її намацати.
Допоможи. Дістань. Дотягнися.
- Трохи нижче. Боже, благаю. - Дістала.
Боже мій. Невже в нас виходить? Ріжеться?
- Виходить? - Здається, так.
Боже мій! Я люблю тебе, візитко з зубною ниткою.
Я так тебе люблю. Благаю. Є!
Так. Тепер ноги.
- Є! - Ну все, побігли! Давай!
О ні!
- Що ти робиш? - Боже.
Ось, тримай. Я зараз прострелю вікно.
Боже.
Боже мій! Це французький пістолет!
Коханий!
- Ні. - Що?
Ні!
Коханий! Я люблю тебе!
Господи.
- Що? Ні! - Ні!
Чорт!
Ніку.
Цього разу за кермом я.
Згода.
Ти знущаєшся? Я вже просто... Ти знову це зробила, люба.
- Вибач. - Та вже.
Мадам, месьє...
Мене звати інспектор Лоран Делакруа.
П'ятнадцять хвилин тому справу перебрав під свій контроль Інтерпол,
і опергрупу тепер очолюю я.
Ясно, ми зрозуміли, але чому раптом втрутився Інтерпол?
Жахливий характер злочинів.
Низка вбивств, викрадення, знищення найстарішого кафе в Парижі.
Вони ще й зв'язали одного миловидного поціновувача опери.
Боже ж ти мій.
Але чому ми маємо вірити, що ви знайдете Ніка й Одрі Шпіців?
Бо вони в мене на телефоні.
- Алло? Привіт! Ну що, там усі? - Так, Одрі.
Усі, крім...
Графині і її подружки-страхопудки?
Поверніть Вікрама, ви, монстри!
- Гроші вже й так у вас. - Так, у нас.
Якщо хочете побачити їх ще раз, скажіть викрадачеві,
щоб завів Магараджу в ресторан «Джульс Верн».
Куди-куди?
Ресторан «Джульс Верн».
Ресторан «Джульс Верн»? А, «Ле-Жуль-Верн».
На оглядовому майданчику Ейфелевої вежі опівночі.
Так.
Чекайте, мій брат не в нас.
- Брехня! - Він точно в когось з вас, ясно?
Зробіть те, що почули від моєї жінки. Опівночі. Живого Магараджу.
І ще, інспекторе, ми пробували завести вашу машину,
але не змогли, тож залишили її там.
Що?
Ми вкрали Lamborghini. Віддамо її вам, коли закінчимо.
Добре.
ПАРИЖ-ОРЛЕАН
Господи. Яка ж вона прекрасна.
Чого це ви при параді?
Читали про дрес-код. Нас колись не пустили в Tavern on the Green, бо я був у шортах.
- Чекайте, а де всі? - Ага!
Ми викупили ресторан, щоб нас не турбували.
Ви ж розумієте що ідея публічного обміну в тому, щоб навколо були люди?
- Де ви взагалі взяли цей одяг? - Ще й зачіску зробили.
Ну, виникла необхідність.
Там був рів, а потім... Я не мушу виправдовуватися, ясно?
Питання тут ставимо ми. Як вам таке?
- Давай, став. - Опитаємо підозрюваних?
Розташовуйтеся.
Почнемо з Сайри Ґовіндан.
З мене?
Я вас захищала. Ви мені справді подобалися.
Я знаю. Ви нам теж. Ви така добра до нас.
Просто у нас така робота.
Щоб я викрала власного брата?
- Вона зла. - Бачу. В очі їй дивлюся.
Ви з глузду з'їхали?
Переходь до інших, Одрі. Все.
Усе добре, Сайро.
Франциско, голова правління.
Викравши Магараджу, ви б отримали достатньо грошей
на позови про батьківство для двох тисяч ваших дітей.
А може, зробимо 2001-шу, га?
Геть від мене, свиното мерзенна.
Клодетт Жобер.
Жубер.
Бідна продавчиня з паризького магазину.
Хотіла б я грошей - просто вийшла б за нього.
Не з тим контрактом, який ви підписали.
А як щодо полковника? Який у нього мотив?
Може, йому набридло працювати на багатіїв, бо ви всі відстій.
Чи може, полковникові не вистачало грошей
на біонічну руку?
Я цікавився. Вони не дуже дорогі.
- Не дуже - це скільки? - Тисяч 20-30.
Всього-на-всього? То я б і собі щось таке прикупив.
Тоді доведеться втратити руку.
А хто сказав, що я про руку?
Що ж, ми опитали всіх.
Хто це зробив?
Віку!
- Чекай! - Стоп!
Мене попросили показати вам цю гігантську бомбу.
Господи.
Нею можна висадити в повітря цілу вежу.
Так що ви цей... складайте грошенята у ліфт і підніміть їх на верхній поверх.
Щойно вони порахують суму, спустять сюди цю...
Боже, як же її... підривачку оту...
- Дистанційний детонатор? - О, його!
Вони спустять його сюди, і ми зможемо звідси тю-тю.
Ну і цей, воно трохи горить, бо вже, знаєте...
Господи, Ніку!
Ніку. Гроші. Клади гроші в ліфт.
Негайно!
- Нє. - Ти чого це раптом?
- Що ти робиш? - Не думаю, що його підірвуть.
Ніку. Ти хочеш зараз гратися в здогадки?
- Вір мені. - Ніку!
Братухо!
Розслабся, все окей, Магараджо.
Той, хто це зробив, мав серйозну підготовку, так?
Він убив того ходячого кілера, пана Лу.
У мене тут відлік, бро.
О ні. Ніку!
Ми також знаємо, що викрадач ще й неабиякий хакер,
бо не кожен утне такий діпфейк.
Ну ж бо, Ніку!
Він точно знав, де стоятимуть пан Лу і Вік перед входом у шатро,
щоб організувати той фокус зі слоном.
- Коханий... - Ніку, я вибухну.
З таким величезним досвідом...
Боже, Ніку!
Він міг би посібника написати.
Боже, Ніку!
«Тисячі досліджень показали, що викрадач нічого не зробить,
щоб поставити під загрозу отримання викупу».
Розділ дев'ятий, пункт третій авторства пана Коннора Міллера.
Ти прочитав посібник.
Від початку до кінця. Відстій.
Сьорбни, кохана. Дуже смачно.
Ти мене до смерті налякав.
Що це було?
Що?
Я вражений.
Як ви вилізли з позашляховика до вибуху?
Я не вилазив.
Броньована титанова камера на задньому сидінні.
Привселюдна загибель. Як краще позбутися підозри?
Ага. Але не все пішло за вашим планом, так?
Ваш помічник дістав валізу за мить до сюрпризу.
Бум.
У чат заходить жадібна колишня.
Сімдесят мільйонів доларів.
Це великі гроші, навіть для графині.
Тож вона посилає Імані, щоб перехитрити хитрого.
- Кого? - Імані.
- Що? - Імані... посіпачку графи...
Графині... ну, цю... гигикни.
- Це обов'язково? - Один раз, і все.
О, впізнали.
Отож з'являється вона
і забирає гроші просто у вас з-під носа.
Кольнуло вас, так?
Що ж, якби ви прочитали мого посібника як слід,
ви б пам'ятали, що розкриття особи анонімного злочинця
наражає на небезпеку всіх, хто має доступ до цієї інформації.
А це означає...
що доведеться вбити вас усіх.
Божечку!
Ґері?
А ти хто в біса така?
Я Сюзан.
- Ти знаєш, хто це? - Гадки не маю.
Ми з Ґері познайомилися тут десять років тому, я вчилася за кордоном,
і ми поклялися, що, якщо досі кохатимемо одне одного
і більше нікого не знайдемо,
то зустрінемося тут, на Ейфелевій вежі, сьогодні опівночі.
Я досі його кохаю.
То хто з вас Ґері?
Опусти руку, Франциско.
- Боже мій! - Обережно!
Ого!
Божечку!
Готуйтеся.
Наостанок скажу: було дуже приємно.
Підривачка досі в нього!
Одрі!
Боже мій!
Не так я це планувала!
Ви що, йдете на рекорд з невдалих рішень?
Ніку! Я й собі не вірю, що роблю це.
Беріть мій ствол.
Чекайте! До нього кулі треба. У кишені.
От негідник.
- Все у вас глибоко, так? - Ви впораєтесь.
Сюзан, затисніть інспекторові рану.
Це що, якийсь інтерактивний театр?
Клас, фанатка мого курсу це побачить.
Ну, я не така вже й фанатка, як колись.
Шкода, бо зараз буде фінальна лекція...
Як підірвати вежу і вислизнути.
Ви цього не зробите.
Декого ненавиджу більше за свідків.
Це французи.
Якщо відчиняться двері, усі всередині мерці, ясно?
Ніку! Ні!
Ніку!
ВИ ВИННІ НАМ ПАРУ АЙФОНІВ ЦЬОМ НІКІ СТРІЛЕЦЬ
Він застряг.
- Зніміть цей жилет. Я зараз вмру. - Це розмір М.
Востаннє ти влазив у такий в 14!
Охолоньте всі! Просто зніміть жилет.
Ви живі?
Мені потрібен мій вейп.
- Гаразд. - У кишені.
- У правій. - Це він?
- Ні... - Ой, ні. Це ваш пеніс.
- О, це вже він. - Я дістала.
Не перша необхідність для пораненого, але що ж.
Вас вітає Бруклін.
Зупинилося!
АКТИВОВАНО
Зніми цю штукенцію!
Відійдіть, або скину валізу.
Я вам не вірю.
Як у вас ще струс не стався?
Божий дар!
Більше він не моргне.
- Ніку! - Так, ми йдемо, золотце!
Звідси я сам.
Мабуть, трохи струснуло.
- Зніміть його! - Ми всі вибухнемо!
Що ж робити?
Усе гаразд, люба!
Ніккі Подвійний Стрілець іде!
Я хоч щось поцілив?
Детонатор згас, коханий!
Супер! Я в нього й цілився!
Ого!
Моя ж ти кохана.
Каблучки. Каблучки кохання.
Що ж, добре. Буде битва пістолетами навкулачки, так, друже?
Друзів твоїх я загасив. Ти наступний.
Ну, давай!
Добре.
Ти куди? Кохана!
Одрі!
Коханий!
Усе гаразд, крихітко! Я з тобою! Тримайся!
Мабуть, пропустив розділ про удари в голову.
Боже милосердний.
Та чіпляйся ж ти.
Кажуть, буде дощ, скурвий сину!
Ні!
Іди до мамці.
Покінчи з іншими.
Добре.
- Що це? - Це якийсь облом.
Гей, Міллере!
Мій чоловік мав рацію. Ваш посібник - відстій.
А от вона - не мазило.
Вибач мені!
- Промазала? - Вибач, коханий! Вибач!
От чорт!
Бляха! Ти цілишся в мене чи в нього?
В нього! Справді!
- Боже. - Та застрель його.
Застрель його!
Щось я зависла, наче на мотузці, чуєш?
Мої шестерні застрягли, не крутяться. Я не...
Боже. Гаразд.
Не мазило, кажеш?
Ну, до тебе багатьом далеко.
Гарного польоту, Міллере.
Боже мій.
Лягай! Лягай!
- Ой! - Господи!
Париж дуже дивний.
- Отепер він мертвий. - Точно.
Він... готовий.
Як тобі таке спало на думку? Як ти це робиш?
- Я не знаю. - Ти геніальна.
Прийшло і все. Я така: «Що ж мені...» Ох, любий.
Ти просто мега! Я б ніколи таке не втнув!
Не знаю, як мені вдалося. Було так страшно.
- Що? - Тепер ми команда.
Ні. Забери його...
- Не торкайся її. Ти її засмутив. - Відійди. Не чіпай.
Ти молодець, але відійди. Дай нам спокій. Дякую.
- Ох, коханий. - Усе гаразд. Я люблю тебе.
А загалом, це був просто чудовий вечір у Парижі.
Так.
Так. Ура!
- Ніку! Одрі! - Вітаю! Ви знову це зробили!
- Віку, вибач, будь ласка, за гроші. - Так.
Вибач. Купу грошей викинули на вітер.
Париж тобі дякуватиме до кінця своїх днів.
Та пусте. Головне, що всі мої люди цілі, так?
Окрім пана Лу.
Так, справді.
Окрім кого, кажеш?
О ні. Що з вами сталося? Чому ви в крові?
Та ні. Це... це не кров. Це хна.
Розмазалася в метушні сьогодні.
Слава Богу. Я вже все. Не переживу більше крові.
Не треба крові. Я думала, що це кров.
Я виснажена. А ти?
Ага.
Ти що там бурмочеш? Бубониш собі під ніс.
Вибач. Дещо не клеїться.
Сайро, перепрошую. Чекайте...
Ви сказали, що хна розмазалася в метушні сьогодні?
Саме так.
Цікаво.
Чому це цікаво?
Так, чому це цікаво?
Знаєте, я не бачила вас під час танцю.
А потім ви раптом з'явилися одразу після інциденту зі слоном.
Так. Я ходила взяти собі випити.
Люба, я була перукаркою, і дещо знаю про барвники.
Коли хна застигає, вона не розмазується.
Вибачте. Гадки не маю, про що ви.
На халаті слоновода у шатрі була не кров.
То була хна.
То була ваша хна, вона не встигла висохнути в ніч убивства.
Боже мій! Вбивця - сестра!
Овва!
Та ну. Це божевілля! Ми ж це вже проговорювали.
Я люблю свого брата. Чого б це я...
Може, того, що батьки передали сімейний бізнес йому,
хоча розумниця у вас ви,
а він, типу, репер на водному моцику, ще й бездарний?
Без образ.
Може, трохи.
І чи не через те саме ви вчинили на нього замах у Мумбаї?
Ти!
Ну, мої батьки одне добре казали.
«Якщо хочеш щось зробити правильно, зроби це сама».
Сайро!
Ні!
Бідолаха! У нього закінчуються руки!
Не в моєму місті.
Так! Моя дівчинка!
- Дякую, любий. - Я тільки... зараз...
Як ти? Усе буде добре. Так.
Ти молодець, друже. Ти мій охоронець номер один.
Не тому, що останнього вколошкали.
Цьогоріч на свято Кванзи мусиш мені розщедритися.
Час біонічної руки настав, сучко! Так?
- Так? - Так!
- Усе гаразд. - Боже.
- Як почуваєтеся, юначе? - Як воно?
- Я в нормі. - Лоран - особливий. Правда ж?
Коли тебе випишуть, сходимо в ресторан.
І знову Париж плете свої чари.
Одужуйте.
- Що ж. - Дякую.
Скажемо їм? Так.
Друзі, ми вирішили вшитися.
- Це завжди розумний вибір. - Це супер.
Молодці.
Ага, тільки вдвох. Але я вам життям завдячую.
Ми раді, що з вами все гаразд.
Чесно, дякуємо, що подарували нам пригоду...
Так.
Це було справді незабутньо.
- Ага. - Що ж, тоді ми квити. Мир вам!
Мир вам!
- Бувайте. - Оревуар!
Шкода, що твоя сестра така психічка.
Що є, те є. Гімнючка ще та.
- Точно. - Ага.
- Гаразд. - Я вже хочу додому.
- Так, я теж. - Я дуже хочу додому.
Але треба зробити ще одну річ.
- Довірся мені. - Що? Добре.
- Як там полковник? - Ану.
- Ви живий? - Полковнику!
Ви не втратите цю руку?
Замикай. Ну, ми це зробили.
Тепер ми назавжди замкнені разом на все життя.
- Не хочу бути замкненою ні з ким іншим. - Я теж, кохана. Ти...
- Шніци! - Що?
Нік і Одрі Шніци!
Пілот вертольота? А ви тут звідки?
Вам дзвінок!
Алло?
Звісно, ми не квити! Беріть мій вертоліт!
Летіть куди хочете! Ви заслужили на медовий місяць! І трохи грошви!
- Що? - Грошви? Ціла торба...
Ви серйозно? Боже, поглянь! Та я...
Здається, грошей вистачить. Дякую.
Лише 10 лямів! Не витрачайте все за раз!
А якщо витратите, то продайте сумку.
Вона коштує три мільйони.
- Це шкіра динозавра! - Боже мій!
Динозавра? Ми не можемо це взяти!
Ну, добре, можемо. Візьмемо. Дякую.
Погуляйте на славу! Магараджа каже - бувай!
- Що ти хочеш зробити першим? - Хочу тебе поцілувати!
Аж не віриться!
- Коханий. - Кохана.
Медовий місяць, на який ми заслужили.
Точно.
Дочекалися.
Уявляєш, як нам пощастило?
Як вам наш алкоголь?
- Що... - Що цей шніц задумав?
Давайте сюди сумку.
Що? Дати...
- Сумку. Давай сюди сумку. - Сумку дати?
- Ну й нехай. - Дай йому сумку.
А де ваш акцент?
Лишився в Джерсі.
Поговорімо як люди.
До зустрічі в пеклі, Шніци!
- Боже мій! Куди він... - Боже! От же ж...
Переклад субтитрів: Тарас Малкович