Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‏שמה, ניאד. ביוונית, "נימפת מים".
‏דיאנה ניאד בת ה-28
‏שוחה במטרה לכבוש מקווה מים נוסף.
‏אלופת עולם בשחייה מרתונית,
‏זוכת פרס פי בטא קאפה, בלשנית, סופרת...
‏מיס ניאד מחזיקה בשיא העולמי האיטלקי ‏לשחייה מקאפרי לנאפולי.
‏היא שחתה 51 ק"מ וחצתה את אגם אונטריו.
‏היא שחתה סביב האי מנהטן, ‏וחצתה את 45 הק"מ בזמן שיא.
‏השאלה מפי המיליונים שיוצאים מגדרם
‏כדי להימנע משחייה במימי מנהטן היא, "למה?"
‏לטענתה הדבר מורכב, ‏וכולל את רגשותיה העמוקים ביותר.
‏מאה ארבעים ושלושה ק"מ, ‏משחה מאיי הבהאמה לפלורידה
‏נמשכה 27 שעות ו-38 דקות, ‏שיא חדש לשחייה בים הפתוח.
‏קבלו את דיאנה ניאד.
‏- "ג'וני קרסון" - 5 בספטמבר 1979 -
‏בשעה טובה.
‏נמאס לך שמברכים אותך על ההישג המדהים?
‏והוא באמת היה מדהים.
‏לא נמאס לי. זה היה שווה את זה.
‏כן... ‏-אגב, אני שמחה להיפגש.
‏תהיתי כמה פעמים אצטרך להופיע ‏בתוכנית שלך עד שאפגוש אותך.
‏המשחה שאני רוצה לבצע ‏נמשך 60 שעות, יומיים וחצי.
‏הוא מקובה לפלורידה.
‏וזה שערורייתי... ‏-יומיים וחצי במים?
‏...ושאפתני מדי, אבל נראה לי שאצליח.
‏וזה יהיה המשחה האחרון שלי.
‏שישים שעות, בלי הפסקה, בים הפתוח.
‏זה כמו לזכות במדליית זהב ‏במשחקים האולימפיים.
‏כפי שאני רואה את זה, איי הבהאמה הם המתאבן,
‏קובה המנה העיקרית, פרישה היא הקינוח.
‏המשחה מקובה קשה.
‏לדעתי בשלב הזה, איש לא יודע אם זה אפשרי.
‏לדיאנה ניאד היה רצון בלתי נלאה
‏לסיים את המשחה שלה, ‏לקבוע שיא עולמי ולהיות אלמותית.
‏אבל מההתחלה,
‏היא ידעה שסיכוייה לסיים ‏עמדו על 50 אחוזים בלבד.
‏ניאד אמרה שזה יהיה המשחה האחרון שלה.
‏כולנו הרגשנו ‏שהיא הייתה מצליחה אילו היה לה מזל.
‏אז סיימת? ‏-סיימתי עם שחייה מרתונית.
‏- לוס אנג'לס - 22 באוגוסט 2010 -
‏זה כאילו כל העולם ישן. ‏-כן.
‏גם כשהוא ער הוא בקושי שם.
‏אני יודעת. ‏-העצלות מידבקת, בוני,
‏ואנחנו פשוט אמורות להנהן,
‏כאילו זה נורמלי שכולם נכנעו לקיום בנאלי.
‏זה בגלל גיל 60?
‏מה? ‏-שישים?
‏לא. ‏-בסדר.
‏ודרך אגב, לגבי מחר, ‏אני לא רוצה כלום. טוב? שום עוגה.
‏אפילו לא עוגה קטנה מהמכולת.
‏בשביל מישהי שלא רוצה לחגוג יום הולדת,
‏את מזכירה אותו לעיתים קרובות. ‏-כן.
‏פשוט שקט. טוב? רק אנחנו. אולי "שבץ-נא".
‏יופי. לא תכננתי כלום ‏כי אסרת עליי איזה 37 פעמים.
‏כן. לא נעשה את זה.
‏שכחתי שקיות לקקי.
‏בוני! זאת הייתה הסיבה שהלכת ל"פטקו".
‏אני יודעת. אבל בואי, זה יוסיף לנו צעדים.
‏קדימה. אחת, שתיים, שלוש. את מסוגלת.
‏טדי, היי.
‏היי.
‏אתה יכול לשבת?
‏כלב טוב. איזה כלב טוב.
‏טוב.
‏כן. הדלת נעולה. ‏-אז יום הולדת שמח ומזורגג.
‏הבאתי את ה"שבץ-נא" שלי ‏כי למרות שאת לא מודה,
‏חסרות לך ג'י, שתי אי, ‏ולפחות טבלה ריקה אחת.
‏היי, בואי הנה. ‏-מה יש לארוחת ערב?
‏אני רוצה להראות לך משהו. ‏-מה? למה את מדברת ככה?
‏איך?
‏כאילו את מבטאת כל אות. עשית פן?
‏הפתעה! ‏-הפתעה!
‏מה? ‏-יום הולדת שמח, דיאנה!
‏בוני, אמרתי בלי מסיבה.
‏לא התכוונת לזה.
‏את מאושרת? ‏-כן.
‏תכבי. ‏-טוב.
‏רגע, אחשוב על משאלה.
‏שתהיה טובה, דיאנה. תבקשי משאלה!
‏הלוואי ש...
‏הייתי בת חמש,
‏ואבא שלי הניח בחיקי מילון ובסטר.
‏"יקירתי, אחכה חמש שנים ‏עד שתהיי מוכנה שאראה לך
‏"את שמך בשחור על גבי לבן.
‏"משמעות שמך, במיתולוגיה היוונית,
‏"אבות אבותיי,
‏"הנימפות ששחו באגמים ובנהרות ובאוקיינוס."
‏טוב. ‏-"זה הייעוד שלך."
‏עכשיו אגנוב אותה. בואי.
‏רק הגעתי לחלק הטוב. ‏-שמעת את הביטוי?
‏אני בטוחה שכן. ‏זה שאומר, "תשאירי אותם רעבים לעוד"?
‏הוא לא רלוונטי לגביי.
‏בואי הנה. ‏-מה?
‏הנה נינה. היא עדיין... ‏-אני יודעת. תסתכלי לשם.
‏היא לובשת מכנסיים לבנים והיא גבוהה.
‏אלוהים.
‏מה? מה הבעיה? ‏-אני לא יודעת.
‏לא יודעת. היא נראית קצת...
‏נחמדה? נורמלית? לא פסיכית?
‏היא יודעת עליי הרבה?
‏יש לה כרזה שלך על הקיר ‏וקעקוע של הפרצוף שלך על התחת.
‏כן.
‏זה לא מצחיק. ‏-פשוט נלך לדבר איתה.
‏את תשאלי אותה עליה, ולא תדברי על עצמך.
‏הייתי בווייטנאם, אוגנדה, ‏מערות בליז, סידני.
‏סיקרתי שם את האולימפיאדה.
‏בזכות 30 שנים באיי-בי-סי ספורטס ‏ביקרתי בכל העולם,
‏אבל המקום האהוב עליי, קובה.
‏ודאי יכולת לנחש. ‏כלומר, אני מתארת לעצמי. את יודעת ש...
‏כן. הו, כן. ‏-כן.
‏קובה, היא מרחפת בדמיון שלי מאז הילדות.
‏המקום הקסום מעבר לים.
‏ארץ אסורה.
‏אסרו עלינו לבקר שם, אסרו עליהם לבקר פה.
‏וואו, זה מדהים.
‏אז איך את מכירה את בוני? ‏חשבתי שאולי את והיא...
‏לא, אנחנו חברות הכי טובות.
‏יצאנו לאיזו שנייה לפני 200 שנים, אבל...
‏אז ספרי לי משהו על עצמך.
‏רק משום שאנחנו בדרך חד סטרית, ‏מאיצים לקראת המוות,
‏זה לא אומר שצריך להיכנע לבינוניות.
‏כלומר, את מגיעה לגיל 60 ‏והעולם מחליט שאת שק עצמות.
‏אני בת 58, אז אני לא יודעת.
‏נראה שהלך די טוב עם... מה שמה?
‏אה, כן, זה היה נהדר. היא הייתה נהדרת. ‏היה נהדר. לא, זה לא העניין.
‏זה... לא יודעת, דייטים. ‏לא נראה לי שאני זקוקה לזה עוד.
‏מסכימה לגמרי. גם אני לא.
‏אז למה את בדיכי? בגלל העבודה?
‏בגלל הכול. טוב? איפה המצוינות?
‏אלוהים.
‏אני רצינית. ‏-עוד פעם זה.
‏אני לא מסוגלת לסבול את זה יותר.
‏אם את מרגישה ככה, תעשי משהו בנושא.
‏רוצה לשחק "שבץ-נא"?
‏אני צריכה לשטוף כלים. יש לי מטלות.
‏אז את פוחדת להפסיד. כן, רשמתי לפניי.
‏אני אכסח לך את הצורה.
‏זה הסוף שלך, גברת. ‏שק עצמות או לא, אני לא מפלה.
‏בון?
‏זו הייתה מסיבה ממש טובה. ‏-שטויות. קדימה.
‏תתכונני להפסיד. תתכונני למות!
‏- יהלום הוא רק גוש פחם שלא התייאש! -
‏סוף סוף עברתי על הארגזים הישנים ‏של אימא שלי מבית האבות.
‏תקשיבי לזה.
‏"אמרי לי, מה בכוונתך לעשות ‏עם תקופת חייך היחידה, הפרועה והיקרה מפז?"
‏מרי אוליבר.
‏את מכירה את מרי אוליבר?
‏שורה די מפורסמת.
‏תביני, אני לא מתלהבת משירה.
‏כי את חסרת סבלנות. ‏-למה לא לומר מה שמתכוונים?
‏אני חייבת לשים הכול במקום.
‏זה מגוחך. את לא שמה שום דבר במקום.
‏ותראי את זה.
‏תשמרי את אלה? גיליונות ה"ניו יורקר"? ‏כלומר, תראי, 2006. כמו אגרנית.
‏אז חשבתי, "האם לוסי קראה את השיר הזה?
‏"האם קיפלה את פינת העמוד?"
‏אבל זה מוזר, נכון? ‏כי היא לא עשתה כלום בחיים שלה.
‏אימך המתה? ‏-את מבינה אותי.
‏היא לא הייתה ביצועיסטית אלא פתיה,
‏ולגמרי נרמסה על ידי אבא שלי ‏עד שהוא נטש אותנו.
‏אז חשבתי שלשיר הזה ‏ודאי הייתה משמעות בעיניה.
‏היא שמרה את הספר הזה.
‏מה היא הרגישה בנוגע לחייה? ‏והאם היא השאירה לי את זה כמסר?
‏מסר. ‏-ואז הבנתי, תראי.
‏הוא אפילו לא היה שלה.
‏הוא שייך לבחור ששמו אולי ‏מהחדר הסמוך, בן 102.
‏אז ייתכן שזה מסר מאולי.
‏"מה עוד הייתי צריכה לעשות?
‏"האם הכול לא מת בסופו של דבר וטרם זמנו?
‏"אמרי לי, מה בכוונתך לעשות ‏עם תקופת חייך היחידה, הפרועה והיקרה מפז?"
‏ואני קרועה במאמץ הקשה הזה ‏שהוא שחייה מרתונית,
‏בין לא לרצות להרגיש עוד את חוסר הנוחות,
‏לחוש בשעמום ובהקאות ובקור ובשעות שחולפות.
‏אני נקרעת בין לזה לבין התיעוב
‏של הכבוד העצמי שאולי אאבד ‏אם לא אעשה את זה.
‏- דיאנה ניאד -
‏אני מניחה שהמילה היא גאווה.
‏אני מרגישה שאני נכשלתי, ‏בייחוד ברמה המנטלית.
‏טוב, זה רק משחה קטן.
‏לא משהו רציני.
‏שלושים שנים. זה כלום.
‏- ניאד -
‏"שלום, חושך, ידידי הוותיק
‏"באתי לשוחח עמך שוב..."
‏...שש, שבע, שמונה, תשע...
‏ניאד, משמעות השם שלנו במיתולוגיה היוונית
‏הוא "נימפת מים".
‏את נועדת להיות אלופה.
‏בחיים האלה תוכלי לסמוך רק על עצמך.
‏אם את רוצה להיות דגולה, אז את,
‏רצונך, תודעתך, הם ייקחו אותך לשם.
‏אף אחד אחר לא יכול לעזור.
‏נחמד.
‏ככה.
‏שחייה יפה, ניאד.
‏כל הכבוד! קדימה! נראה מה יש לך.
‏הכישרון שלך ברור.
‏ברור.
‏ואם תהיי פתוחה ‏לכך שיאמנו אותך, תהיי כוכבת.
‏תתעוררי. יקירתי, תתעוררי. ‏את חייבת לראות. בואי.
‏העולם כעת, כל כך הרבה מתח, כל כך הרבה פחד.
‏אנחנו שוכחים שאנחנו מחוברים ‏תחת אותם הכוכבים,
‏נוגעים באותו הים.
‏זה חשוב לחייך.
‏מה נמצא שם בחוץ?
‏קילומטרים של ים.
‏קובה.
‏היא מקום קסום, שופע מוזיקה, שופע חיים.
‏גורמים לקובה להישמע כאילו היא רחוקה, ‏אבל היא קרובה כל כך
‏שכמעט ניתן לשחות לשם.
‏הנה זה בא.
‏כן!
‏גיים. אבל גרמת לי לעבוד בשביל זה, נכון?
‏נתחלף. האור טוב יותר בצד ההוא. ‏-טוב.
‏היי, מה זה? ‏-מה?
‏זה. יש לך עיני דביבון.
‏שחית?
‏כן, שחיתי.
‏וואו, תראי אותך, שחיינית. טוב. וואו.
‏כמה זמן חלף, 30 שנים מאז שהרכבת משקפת?
‏נכון. ‏-איך הייתה ההרגשה?
‏נהדרת. הכול חזר תוך שנייה.
‏התעמלות נהדרת בגילך, ‏הלמות כוח נמוכה, קל למפרקים.
‏כן.
‏אני רוצה לעשות את זה. ‏-מה?
‏קובה לפלורידה. המשחה שלי.
‏את קורעת. תגישי.
‏לא, אני לא צוחקת, בוני. אעשה את זה.
‏לא, זה מטורף.
‏ניסית את זה בגיל 28 ‏ונכשלת בגיל 28. את בת 60.
‏כן. אני לא מאמינה ‏בהגבלות כפויות. בשום הגבלות.
‏וזאת הסיבה לעשות את זה. לא ההפך.
‏התחלתי עם 20 דקות, ‏ואז 20 נוספות רק כדי לבדוק,
‏ועליתי לארבע וחמש שעות בבריכה.
‏אני לא מבינה. את עוברת התמוטטות עצבים?
‏מעולם לא הייתי צלולה יותר.
‏את לא מבינה? התודעה.
‏זה מה שהיה חסר לי בצעירותי. ‏עכשיו זה קיים אצלי.
‏התודעה לא שוחה 160 ק"מ לאורך האוקיינוס.
‏הגוף שוחה.
‏כן. זה החלק השני בזה.
‏יש עוד חלק. ‏-כן.
‏אני צריכה להגיע לתפקוד ברמה הגבוהה ביותר.
‏את תהיי המאמנת שלי.
‏לכן רצית לשחק פינג-פונג. ‏את אף פעם לא רוצה.
‏לא, אז... בוני. ‏-לא, בשום פנים ואופן לא.
‏אמרת שאני צריכה לעשות משהו ‏כדי לצאת מהדיכאון שלי.
‏זה אומר שאת צריכה להירשם ‏לספיד דייטים או למצוא פסיכולוג,
‏לא לצאת מפרישה בת 30 שנים ‏בשביל פנטזיה מסוכנת ואבסורדית.
‏אעשה את זה. לא סיימתי. יש בי עוד, וגם בך.
‏את לא רוצה להיות מעורבת לגמרי, ערה לגמרי,
‏שנשמתך תוצת על ידי מטרה, משימה?
‏זה יהיה מסע מדהים.
‏תחשבי על זה. את ואני, הרפתקה נהדרת.
‏נולדת לאמן.
‏ומאמנת צריכה ספורטאית. ‏-לא! תגישי.
‏טוב.
‏אבצע משחה ניסיון במקסיקו.
‏בואי. תני לי להראות לך מה יש לי.
‏שמונה שעות של זרמים קשים באוקיינוס הפתוח.
‏דיאנה, מספיק. תשתקי ותגישי.
‏יהיה לך שיזוף נהדר.
‏- פוארטו מורלוס, מקסיקו -
‏אני לא מאמינה שצריך למרוח אותו בכל פעם.
‏את יודעת, אני מרגישה ששכחתי משהו.
‏הוצאתי את החטיפים לדוג-ווקר,
‏אבל גאס פשוט יגנוב אותם.
‏אני צריכה שתתרכזי, טוב?
‏אני רוצה להיות תשעה מ' מהסירה,
‏כשאת לשמאלי כדי שאראה אותך כשאני נושמת.
‏קיבלתי. ‏-טוב.
‏איך את מרגישה? טוב? ‏-לא, נפלא.
‏כמו שאמרתי לפני חמש דקות.
‏טוב.
‏אחת, שתיים, שלוש, ארבע.
‏אחת, שתיים...
‏שלוש, ארבע. ‏-דיאנה, חתירות גדולות וארוכות.
‏תימתחי!
‏כל הניתוח השכלתני שאנחנו לומדים ‏להסתדר באמצעותו במהלך החיים
‏לא נחשב עוד, וזה מצב דמוי חלום.
‏ועל מה את חושבת... ‏-יש לי מערכת ספירה,
‏טכניקה מהפנטת ‏לפיה אני שוחה לפי הקצב של השירים.
‏כבר שכחתי ממך! מכולכן!
‏אתן הנשים! גמרתי!
‏אני מרגישה חזקה כמו האוקיינוס הזה.
‏רוחבי תשעה מטרים, עם כוח וכתפיים מדהימים.
‏דבר לא ימנע ממני להגיע לצד השני.
‏דיאנה ניאד שווקה ‏כשחיינית מרתון בלתי מנוצחת.
‏לאחר שנה של אימונים, ‏היא בהוואנה, מוכנה לשחות
‏את 166 הקילומטרים מקובה לפלורידה קיז.
‏ניאד ונותני החסות שלה ‏הוציאו כ-150,000 דולרים.
‏כלוב פלדה מחוזק באורך שבעה מטרים ‏ובמשקל עשר טונות.
‏הדבר מתוכנן כדי להגן על דיאנה ניאד
‏מפני הכרישים והשלפוחנים המצויים
‏שישחו לצידה.
‏דיאנה ניאד תבצע כרבע מיליון חתירות.
‏היא תפחית כתשעה ק"ג במהלך הניסיון,
‏וכולם מצפים שתאושפז בעקבות תשישות וחשיפה.
‏אם היה מישהו שמסוגל לעשות את זה, ‏זה עכשיו וזאת אני.
‏המשחה הזה הרבה יותר קרוב ‏ל"בלתי אפשרי" מאשר ל"אפשרי".
‏קר מדי. אני לא יכולה.
‏פשוט לא נראה לי ‏שאני מסוגלת לייצר מספיק חום.
‏אני לא יודעת. מה חשבת? את פתטית, טיפשה.
‏היי! ‏-טיפשה!
‏תפסיקי. אל תרדי על עצמך. מצבך נהדר.
‏קר מדי.
‏אני לא יכולה.
‏חכי. אביא לך מגבת.
‏טוב.
‏אני אמורה לשרוד שם 60 שעות.
‏אני שורדת רק שש.
‏מה? כמה זמן משכתי?
‏ארבע שעות ו-14 דקות.
‏תני לי לשאול, אולי יש חלום אחר?
‏למה את אומרת לי את זה?
‏דיברתי עם סטיב מונטונס, ‏הבחור מהמשחה בים הפתוח...
‏כן. אני יודעת מי הוא!
‏טוב, הוא חושב שלא תצליחי,
‏וקישר אותי עם רופא,
‏איזה רופא ספורט מפורסם, ‏וגם הוא חושב שאת לא מסוגלת.
‏מה בדיוק הם אמרו?
‏הם חוקרים ספורטאים כבר הרבה זמן,
‏והם לא מאמינים שבני אדם מסוגלים ‏לשחות מקובה לפלורידה,
‏בייחוד לא נשים, לא אישה בת גילך.
‏כן, טוב, זין על זה.
‏תני לי לנסות שוב מחר.
‏את צריכה זמן התאוששות. ‏-רק עוד פעם אחת, טוב? תני לי להראות לך.
‏טוב.
‏כל הכבוד, דיאנה!
‏כל הכבוד!
‏קדימה, את מסוגלת!
‏תדחפי, ניאד!
‏הישורת האחרונה!
‏את מסוגלת. קדימה, ניאד, קדימה!
‏תני לי כל מה שיש לך!
‏קדימה, זוזי!
‏שלושים-שתיים-חמש-ארבע. שיא! ‏-כן!
‏שמונה שעות ושלוש דקות. יש!
‏כשאמרת לי את הדבר ההוא,
‏מה שסטיב וה"רופא" אמרו...
‏כן. ‏-...זה רק חיזק את הרצון שלי.
‏באמת?
‏אלוהים! ‏-לא.
‏חתיכת ערמומית...
‏לכן תהיי מאמנת נהדרת.
‏אני לא יודעת כלום על אימון שחיינים.
‏את לא צריכה לדעת. תלמדי.
‏אני לא יודעת.
‏כל העניין של קובה
‏עם הוויזות והלוגיסטיקה והכסף.
‏כן. ‏-יש בים כרישים.
‏אתמודד עם הכול.
‏מה עם הלקוחות שלי?
‏אני לא יודעת. ‏-מה איתם?
‏הם ישרדו!
‏פשוט תתפטרי מעבודתך כשדרנית ספורט?
‏כן! גמרתי לשבת בשוליים. נמאס לי.
‏תקשיבי, בוני, אני יודעת שאני יכולה, טוב? ‏ואני רוצה לעשות את זה איתך.
‏אני חייבת איתך. ‏לא אוכל לעשות את זה בלעדייך.
‏בסדר, טוב, אני איתך.
‏יש! כן!
‏כן! ‏-כן!
‏ככה.
‏את ב-52.
‏חמישים ושתיים.
‏כל הכבוד.
‏ככה.
‏תמשיכי.
‏אני מתמודדת עם משחה בים הפתוח.
‏זה יהיה כמו להשתתף ‏באגרוף במשקל כבד במשך יומיים וחצי.
‏אני מרגישה כמו פנתרה.
‏אני מרגישה שהתאמנתי.
‏בלי חופשות, להגיע לשיא ‏מבחינת שרירים, לב וכלי דם.
‏שורפת המון קלוריות.
‏אני אוכלת 4,000-3,000 קלוריות ‏כל שלוש שעות.
‏הכוח הפיזי וברור שהאומץ המנטלי הם...
‏אם הים יישאר רגוע,
‏היא עדיין תתמודד עם כרישים ותשישות
‏במשך יומיים וחצי במים.
‏מלבד אוסטרליה,
‏קיימים שם
‏הכרישים הפלגיים אוכלי האדם ‏הכי גדולים, ליד קובה,
‏ואני לא מקלה בהם ראש.
‏בבימיני ראינו כריש באורך 4.25 מ'.
‏היי, כמה זמן עוד נשאר לה?
‏שמונה שעות ו-31 דקות.
‏מעריצה חדשה.
‏נראה לי שהגיע הזמן להתחפף.
‏- סן מרטן -
‏צר לי להפריע לשיחה שלכם, ‏אבל אני זקוקה ממך לתשובה.
‏יצרת קשר עם הבחור בנוגע לכלוב הפלדה?
‏אה, כן.
‏לא, לא אעשה את זה שוב.
‏סליחה?
‏כלוב כרישים משמע משחה עם עזרה.
‏לא, תודה.
‏רק אני והאוקיינוס, כל הדרך.
‏מתי התכוונת לומר לי את זה?
‏אני לא רוצה כוכבית ליד הישג חיי.
‏אבל מעולם לא עשו דבר כזה. ‏-בדיוק.
‏אני אהיה הראשונה.
‏אני השחיינית, בון. זו החלטה שלי.
‏שלום? ‏-תיכנסו.
‏שלום.
‏אלוהים! ‏-אנה!
‏אני מתרגשת כל כך לארח אתכן. ‏-תודה.
‏בוני, כן? ‏-בוני.
‏אני דיאנה. ‏-היא מתה להכיר אותך.
‏הנה, אני אקח את זה. ‏-אה, זה בסדר, אני מסתדרת.
‏שנים לא ראיתי את נינה,
‏אבל היא ואימי מדברות אחת לשבוע, ‏ואנחנו מתעדכנות לגבייך.
‏אנחנו אסירות תודה.
‏תודה רבה. ‏-כן.
‏ביתנו שלכן. ‏-העונג כולו שלנו.
‏נכון, מיה?
‏רוחבה של תעלת למאנש, למשל, הוא 34 ק"מ.
‏אוכל לחצות אותה בשבע שעות וחצי,
‏אפילו בקור.
‏קובה היא רמה אחרת.
‏זה 160 ק"מ, או 60 שעות
‏של שחייה ללא הפסקה.
‏אני יכולה לעצור למטרת טיפול רפואי,
‏אני מקבלת הזנה מהמאמנים שלי,
‏או שאוכל פשוט לצוף ‏ולהתפעל מהיקום המהמם שמעליי.
‏זה פשוט מגניב כל כך.
‏אני נקודה זעירה שצפה מתחת לכוכבים,
‏אבל אסור לי לעצור או לגעת בסירה,
‏אפילו לא כדי לעשות פיפי או קקי.
‏את עושה קקי במים?
‏כן. אחזור לזה.
‏ראשית אני צריכה לספר לכם על הקור,
‏הסיכוי לחטוף היפותרמיה, ‏אבל זה לא מה שהכי מפחיד אותי.
‏מה הכי מפחיד אותך?
‏יצורים ימיים.
‏במים האלה
‏חיים כמה מהיצורים הימיים ‏הקטלניים ביותר בעולם.
‏ארבעים ותשעה סוגי כרישים,
‏טריגונים, שלפוחנים מצויים.
‏ובלילה, את אפילו לא יודעת שהם שם.
‏חשוך כל כך שרואים רק למרחק ‏כמה סנטימטרים מהפנים,
‏והם שם בחוץ, מחכים לנו.
‏כן?
‏הנה אני, כעבור 30 שנים,
‏ואשמח לראות "פיצה האט"
‏מקשט את בגד הים שלי שעה שאני חוצה...
‏כן. המתמטיקה שלך נכונה. אני בת 61,
‏אבל זאת הסיבה לעשות את זה, לא ה...
‏מובן שזכותך שתהיה לך דעה,
‏אבל אני אפילו לא יכולה להתחיל לומר לך ‏כמה זה שגוי וקצר רואי.
‏בפעם הראשונה זה היה קל בטירוף.
‏נכנסתי בביטחון למשרד של רוקי אאוקי,
‏הבחור מ"בניהאנה", ‏ושמעתי שהוא מתלהב מהאוקיינוס,
‏אז פשוט צצתי,
‏ויצאתי עם צ'ק ענק כמו זה ‏שמקבלים בלוטו בסך 300,000 דולרים.
‏את מבינה ששמעתי את הסיפור? ‏-כן.
‏איזה 400 פעמים. ‏-זה סיפור טוב.
‏כן, אבל עכשיו זה צ'ק ענק ‏כמו שמקבלים בלוטו.
‏נראה לך שהוא רוצה להשקיע שוב? ‏-האמת היא שהוא מת.
‏בנוסף, הפעם צריך 500,000 דולרים.
‏אז אולי צריך כיוון חדש.
‏פחות גברים בחליפות ויותר דברים נשיים. ‏-מה, כמו טמפונים?
‏לא שאנחנו זקוקות להם, תודה לאל.
‏לא, תודה לאל.
‏בנוסף, בון, זה לא שאני מודאגת, ‏כי אני לא, אבל...
‏מה באמת נעשה בנוגע לכרישים?
‏כרישים לא צדים אנשים, טוב?
‏הם לא רוצים לאכול אנשים אלא כלבי ים.
‏כן, אבל...
‏לפעמים הם יבדקו אם את באמת כלב ים.
‏איך בדיוק הם בודקים אותך?
‏לכן יש לנו המגן.
‏שתי אלקטרודות ‏שמחוברות לחלק האחורי של כל קיאק
‏ומשדרות אות מוגבר.
‏הם שונאים את זה. תראו.
‏זה באמת הכרחי? ‏-אל תדאגי. בדקנו את זה.
‏בדקנו על רגל מדממת של סוס ‏בדרום האוקיינוס השקט.
‏זה פעמון ארוחות לכרישים. כולם התרחקו.
‏נראה לך שתוכל להאיר עליה בלילה?
‏כי אני לא רואה אותה,
‏והדרך היחידה לדעת איפה היא, ‏זה כשהיא חובטת במים...
‏חבר'ה! ‏-...עם הידיים.
‏הלו? ‏-אור מושך דגי פיתיון.
‏הוא מתקרב. תראו.
‏היי! איברי חישה זעירים באף. ‏הזרם החשמלי מבלבל אותם.
‏אני והצוללנים שלי נהיה העיניים ‏והאוזניים שיבצעו את הסריקות,
‏מוכנים אם המגן יפסיק לעבוד.
‏אני רוצה לדעת באיזה נשק תשתמשו. ‏אלה רובי צלילה או...
‏מוטות עם כדורי טניס.
‏לא נפגע בהם.
‏פשוט מכה באף.
‏אז בלי נשק.
‏תראי, דיאנה, אנחנו נגן עלייך, טוב?
‏אבל את צריכה לזכור ‏שזה האוקיינוס שלהם, נכון?
‏את רק עוברת דרכו.
‏תחשבו על אפשרויות השיווק כשאני אוביל.
‏לא יודעת, אולי "עדיין יבשה".
‏או משהו קלאסי,
‏אני על לוח מודעות ‏כשהסרט האייקוני שלכם עם הסיסמה מתחתיי,
‏"חזק מספיק בשביל גבר, ‏אבל מיוצר בשביל אישה".
‏כמובן.
‏כן. תודה, דב.
‏נראה לי שהשגתי לנו נותנת חסות.
‏יש! יפה!
‏יש לי שם של נווט.
‏כן, תראי לי נווט... ‏-הוא מקי וסט.
‏...שלא מזבל במוח. ‏-את לא יכולה גם לנהוג בסירה.
‏אנחנו צריכות אותו. כולם אומרים שהוא נהדר. ‏קוראים לו "מלך המפרץ".
‏אז הזמנתי אותו לארוחת צהריים מחר,
‏ואזמין לכם טאקו דג עם סלסה בצד,
‏ואת תהיי הכי מקסימה שאת יכולה להיות, נכון?
‏סירה נחמדה.
‏תכננתי אותה בעצמי.
‏נאלצתי לשנות את התכנון איזה 76 פעמים.
‏אשתי חשבה שהשתגעתי, אבל היא מושלמת.
‏אשתך או הסירה? ‏-שתיהן.
‏ג'ון ברטלט.
‏נהגתי לצפות בך ב"וייד וורלד אוף ספורטס".
‏באמת?
‏"ריגוש הניצחון, ייסורי התבוסה", ‏וכל החרא הזה?
‏אני צריכה לראות את תא הניווט שלך.
‏אין בעיה.
‏זרם הגולף הוא חתיכת שמוק זועם.
‏בעיקרון זה נהר שזורם במהירות ‏באמצע האוקיינוס
‏שזורם מזרחה כשאת רוצה לשחות צפונה.
‏אם לא תשחי מהר יותר ממנו... ‏-אשחה אחורה. כן, אני יודעת.
‏אתה מודע לזה שניסיתי את זה פעם? ‏-בטח.
‏אני לא צריכה הכנה לזרם הגולף, בסדר?
‏מה שאני צריכה לדעת ‏זה למה אתה מתאים למשימה הזאת.
‏מה הייחוס שלך? ‏-רגע. מה זה?
‏את חושבת שאני עובד עלייך,
‏או שאת פשוט טיפוס עצבני?
‏הנווט האחרון שלי דפק אותי, טוב?
‏בגללו התנגשתי בגלים במשך 14 שעות רצופות.
‏הייתי מצליחה אלמלא... ‏-זה באשמתך.
‏ביררתי עליו, הנווט הקודם שלך מ-1978.
‏חרא עשיר מ"גביע אמריקה", ‏שלא ידע כלום על המצרים.
‏יוכל להיות לך כל הייחוס שבעולם,
‏אבל אם לא שטת פה, ‏אם לא השקעת פה 10,000 שעות,
‏זרמי הנגד, המערבולות,
‏זה כאילו לבקש ממאלף סוסים מזורגג ‏להתקין לך מדיח.
‏זה פואטי. ‏-צאי איתי לרגע.
‏תוציאי לשון.
‏את טועמת את זה?
‏לא יודעת. מלח? ‏-לא.
‏חול מהסהרה במרחק 11,265 ק"מ מפה.
‏זה מה שהרוח הזאת תעשה.
‏את רוצה לעשות משהו שלא נעשה מעולם, נכון?
‏המסלול חייב להיות מדויק.
‏את ציר הזרם חייב לחשב
‏מישהו שיודע עם מה הוא מתמודד
‏כדי שהזרם יעבוד למענך, לא נגדך,
‏ולחשב מחדש כל 15 דקות.
‏תסטי בשבריר של זווית מזרחה,
‏תהיי בדרך לטרקס וקייקוס, ‏שבריר זווית מערבה, לטקסס,
‏או גרוע מזה, תסתובבי במערבולת.
‏אז תבחרי שוב בבחור הלא נכון. שטויות.
‏זה אולי יעלה לך בחייך.
‏טוב, תודה לך על התעניינותך בתפקיד.
‏ביי. ‏-הוא מתאים.
‏היי, חכה. מה עם ארוחת צהריים?
‏יש לך בירה?
‏כן. ‏-אני צריך בירה.
‏אם מישהו בעולם יכול לעשות את זה, ‏זאת היא. בחייך.
‏אתה בטח רואה את זה, כאילו, קצת. ‏אחרת לא היית יושב פה, נכון?
‏הבאת לי ארוחת צהריים.
‏נכון, הבאתי.
‏אדבר איתך בכנות. אני לא יודע. באמת שלא.
‏יש רק ימים מעטים בשנה
‏שבהם כיוון הרוח והזרם ‏אולי יאפשרו לשוחה לחצות.
‏אולי. זה חלון זעיר.
‏ואפילו אז יש סיכוי שהיא תיכשל.
‏את יודעת?
‏בנוסף, הכול בהתנדבות, בלי פיצוי.
‏נתאמן במשך חודשים ‏ואולי אפילו לא נקבל אור ירוק.
‏כן.
‏רוצה לדעת מה ההרגשה שאני הכי אוהבת?
‏כששיחקתי רקטבול בשיאי,
‏והייתי בת 30,
‏והיינו רק אני והבנות, ‏עשינו שטויות ברחבי ארה"ב כמו פרחחיות,
‏ואז יום המשחק היה מגיע ‏וחוויתי פרץ אדרנלין,
‏כאילו, "אני אנצח", אתה יודע?
‏הדרך היחידה שאשיג את הקסם הזה בגילי ‏תהיה דרכה.
‏כמה עוד הזדמנויות יהיו לנו ‏לעשות דברים שמרגשים אותנו?
‏לכן את כאן.
‏כן, זה ומשום שהיא זקוקה לי.
‏אל תשאל אותי למה.
‏ואנחנו באמת זקוקות לך. ‏אני מבטיחה לך, לא יהיה משעמם.
‏יש מי שאומר שלא מעריכים שעמום מספיק.
‏ניחוש פרוע - אתה לא אחד מהם.
‏אוי. זה רע.
‏אתקשר ואראה במה אנשים משתמשים,
‏ויש לנו כמה רעיונות טובים ‏כיצד תמשיכי לעקוב אחרי הסירה.
‏איך את מרגישה? מוכנה לשחות כל הלילה?
‏כן. ‏-כן.
‏כן. ‏-טוב, את נראית נהדר.
‏שרירית. איך הכתף? עדיין נתפסת לך?
‏לא יותר מדי.
‏איך התודעה שלך?
‏כמו במשחים הארוכים.
‏הכול טוב.
‏יש לי 85 שירים בפלייליסט שלי.
‏ניל יאנג, ג'ניס ג'ופלין, הביטלס.
‏אם אשיר "נו ריפליי" 1,000 פעמים ברצף,
‏זה תשע שעות ו-45 דקות לפי הקצב.
‏אולי אצטרך עוד שיר אחד,
‏אבל חייבים קצב של 4/4 כדי להתאים לחתירה.
‏בנוסף, רק שתדעי,
‏אם תרגישי שאת שוקעת למקום אפל,
‏אם תרדי על עצמך...
‏אמרתי שאני בסדר. ‏-...תקראי לי.
‏תני לי לעשות את זה. טוב?
‏בסדר.
‏טוב.
‏- סן מרטן - 20 באפריל 2011 ‏גיל 61 - משחה ניסיון בן 24 שעות -
‏חבר'ה! טוב, תקשיבו.
‏אז משחה אימון בן 24 שעות.
‏זאת די המקסימה, היא רב החובלת שלנו.
‏כשהיא בהגה, שאיש לא ידבר איתה. טוב?
‏מעולם לא שמעתי אותה מדברת, ‏אבל היא הכי טובה בתחום.
‏אותו הדבר לגבי השחיינית. ‏כשהיא במים אסור לדבר איתה.
‏בלי צחוקים. זה עניין רציני.
‏יוצאים, קדימה. אתם מכירים.
‏היי, די.
‏האור האדום היה רעיון של ניקו. ‏אי אפשר למקד בך זרקור.
‏זה ישלח אחרייך כל מיני יצורים.
‏אבל הם לא אוהבים אדום.
‏אם היא לא תאכל, גופה יתחיל לאכול את עצמו.
‏אז מאכילים אותה כל 90 דקות, ‏אבל לא אומרים לה מה השעה,
‏ומנסים לא להתעמת עם האגו שלה.
‏אסור לצעוק עליה. ‏היא לא מגיבה טוב לאהבה קשוחה.
‏אבל גם לא לפנק אותה.
‏כשהיא תתחיל להזות, זורמים עם זה. טוב?
‏נראה לה.
‏אה, היי, תראי.
‏ברטלט יצר לך נתיב ‏כדי שתוכלי להיות קרובה יותר לסירה.
‏אתה עשית את זה? ‏-אכן.
‏התודעה מידרדרת יחד עם הגוף.
‏כשהגוף נחלש וההזיות מתחילות...
‏זה חסך חושי.
‏חשבתי ששחפים תוקפים את השוק שלי,
‏וחשבתי שהיה לי דם על הפנים.
‏אני בקושי רואה.
‏הלחץ המנטלי שחווים לא ייאמן,
‏ממש עינויים.
‏הקאתי ואיבדתי את כל כוחי ו...
‏את יכולה לקרוא את מה שכתוב אחרי "ניאד"?
‏זה השם שלך, דיאנה.
‏זה הייעוד שלך.
‏אז אחרי שתסתובבי, ‏אני רוצה לראות שקצב החתירה עולה.
‏רגע, מה זה?
‏מה? תני לי לראות. ‏-צחקתי.
‏- המאמן נלסון -
‏למה את מקיאה?
‏כי... בדיוק שחיתי במשך 24 שעות.
‏קיבלנו את הוויזות. אפשר לצאת לקובה.
‏טוב יותר? ‏-כן.
‏בסדר. כיף.
‏ואחרון הלילה,
‏מישהי שבעיני רבים מאיתנו ‏הייתה סוג של גיבורה,
‏דיאנה ניאד, השחיינית המדהימה,
‏חזרה ועומדת לצאת למשהו שלא ייאמן.
‏- הוואנה, קובה -
‏...מבקשת לכבוש יעד שחומק ממנה זה 30 שנים.
‏אני מקווה שהמשחה שלי ‏יעודד אחדות וקשרים טובים
‏בין שתי הארצות שלנו.
‏תחושה של חיבור.
‏...ומתה לצאת לדרך
‏ברגע שיהיה לנו חלון מזג האוויר שלנו.
‏תודה.
‏לוק?
‏תודה.
‏אה... אתם יודעים מה?
‏אני... יש משהו שאני רוצה לומר לכולכם.
‏שעה שאנו מחכים לאות מהטבע,
‏חתמתי על חוזה עם הנשמה שלי ‏שלעולם, לעולם לא אוותר.
‏כולכם הקרבתם המון.
‏בלי כסף, בלי צ'ופרים, בלי ערבויות.
‏אבל אני לא יכולה לחשוב ‏על סיבה ראויה יותר לקורבן שכזה.
‏משימת חיי, האם אעז לומר, הייעוד שלי,
‏הוא להילחם בתנאים בלתי צפויים, ‏להתעמת עם איתני הטבע.
‏אהיה הניאד הראשונה.
‏אם תחפשו את שמי במילון, תראו...
‏זה נהדר. ‏-..."נימפת מים".
‏תודה רבה לך. ולחיי הייעוד.
‏לחיי כולנו. לחיי קובה. ‏-לחיי קובה.
‏לחיי המתנה למזג האוויר. ‏-כן.
‏אם לא נצא תוך שבועיים, הטמפרטורה תצנח.
‏שנה תלך לעזאזל. ‏-כן.
‏אז איך זה נראה?
‏יש לי שלושה חזאים שונים
‏למזג האוויר ולקביעת הציר של הזרם.
‏אחד במרילנד, אחד בוושינגטון, ‏אחד במרכז סופות ההוריקן במיאמי.
‏אני משווה את המודלים שלהם. ‏-ו...?
‏וזאת רולטה רוסית.
‏אולי יהיה לנו חלון כשזה יתבהר. אולי.
‏סיכויינו נמוכים עד סבירים.
‏היי.
‏אלוהים. אני חייבת לצאת.
‏לצאת לריצה או משהו.
‏הבטת החוצה? ‏-אני חייבת להישאר מוכנה.
‏את כבר מוכנה.
‏נתקלתי בך במטבח. ‏זה היה כמו להתנגש בקיר לבנים.
‏טוב, תראי, אני לא רוצה שייגמר לך הכוח,
‏אז תשבי בשקט, תהיי סבלנית.
‏אני יודעת שזה קשה.
‏לא, את לא יודעת. את לא צריכה לעשות את זה.
‏קל לך לומר את זה, נכון?
‏כן, מספיק עם השטויות.
‏כל זיבולי ה"אני-אני-אני-אני".
‏מה? ‏-לקחתי לזה משכנתה שנייה...
‏כן, גם אני.
‏אז התשובה הנכונה תהיה "תודה".
‏אז פשוט תלכי?
‏לא, לכי, בסדר.
‏טוב. לא, קדימה. זה בסדר. ‏תעשני ג'וינט או משהו.
‏אולי תעשי יוגה? תקראי ספר.
‏לא הבאתי ספר!
‏הסופה חלפה.
‏זה החלון שלנו. זהו זה, דיאנה. זמן לפעול.
‏שישה עשר מיליון אנשים שוחים בים הפתוח.
‏מאה ושישה עשר אנשים
‏שחו במשך יותר מ-24 שעות ברציפות,
‏אבל לשחות במשך יותר מ-48 שעות,
‏מדובר ב-12 אנשים בהיסטוריה של העולם.
‏- חוזרת כעבור 30 שנים -
‏ומתוך ה-12 האלה, ‏ניאד נמצאת עם מדוזות, כרישים,
‏ובגוף המים הגדול והמהיר ביותר בעולם.
‏כדי להצליח, ניאד תצטרך ‏לשחות במשך 52 שעות ויותר.
‏הכול צריך להתקדם באופן מושלם.
‏תודה.
‏טוב, חבר'ה, היא מוכנה, אז זוזו קצת לאחור.
‏טוב. ‏-תודה רבה לכולכם.
‏קטן עלייך. את תהיי מעולה, דיאנה.
‏קדימה. ‏-קדימה.
‏אומץ!
‏- גיל 61 - 7 באוגוסט 2011 -
‏- קי וסט במרחק 166 ק"מ -
‏כל מגיש תוכנית אירוח ‏וכל זר באוטובוס עירוני שואל אותי,
‏"למה צעירה שנראית שפויה,
‏"שברור שהיא יפהפייה, ‏עוברת עינוי כזה על דעת עצמה?"
‏המפתח להצלחה בשחיית מרתון,
‏עד כמה שזה נראה מזוכיסטי,
‏זה שהאדם שמצליח
‏הוא האדם שמוכן לסבול הכי הרבה כאב ‏במשך הכי הרבה שעות.
‏- מרחק לקי וסט: 160 ק"מ -
‏ברטלט, איך המצב שם למעלה?
‏טוב.
‏לעת עתה.
‏501, 502, 503,
‏504, 505, 506, 507...
‏801, 802...
‏461, 462, 463...
‏- מרחק לקי וסט: 127 ק"מ -
‏728, 729, 730...
‏732, 733,
‏734, 735...
‏- מרחק לקי וסט: 101 ק"מ -
‏877...
‏- מרחק לקי וסט: 91 ק"מ -
‏501, 502, 503...
‏- מרחק לקי וסט: 89 ק"מ -
‏504, 505, 506...
‏דיאנה!
‏בואי לאכול!
‏- קי וסט ‏הוואנה -
‏בבקשה.
‏בוני, הכתף שלי.
‏בסולם של אחת עד עשר?
‏שש.
‏אלוהים. אצל אדם נורמלי זה שמונה. טוב.
‏חובשת? אני צריכה שני "טיילנול". ‏-קיבלתי.
‏את חייבת לתקשר איתי.
‏טוב. ‏-אל תקווי שיעבור לבד.
‏קדימה.
‏קחי.
‏תפסת?
‏זה טוב.
‏את בסדר?
‏השחיינית במים.
‏קדימה.
‏- מרחק לקי וסט: 87 ק"מ -
‏אוי, לעזאזל.
‏מההתחלה האוקיינוס היה חסר רחמים,
‏אבל היא המשיכה לשחות.
‏היא בלעה מי ים.
‏מחלת הים נמשכה 15 שעות ורוקנה אותה מכוחות.
‏היא לא הפסיקה להקיא, אבל המשיכה לשחות.
‏בון. ‏-מה קורה, דיאנה? את בסדר?
‏אני בסדר.
‏אני...
‏דיאנה, תעצרי. תביטי בי.
‏תפסיקי לדבר.
‏זה בסדר.
‏שיט. טוב. היא חווה תגובה אלרגית.
‏מה נתת לה?
‏"אנטרין". זה כמו "טיילנול". ‏-לא! עברנו על זה. היא אלרגית.
‏אסור לתת לה שום נוגדי דלקת ‏לא סטרואידיים. שיט!
‏רוחות שמשתנות ללא הרף ‏הכריחו את הנווטים שלה
‏בשעות הראשונות להחליף מסלול.
‏היא שחתה בכיוון צפון-מזרח אל חוף פלורידה,
‏ישירות אל המים הסוערים.
‏התנאים הקשים גזלו פי שלושה ‏מהאנרגיה שדיאנה רצתה להוציא.
‏אחרי שנלחמה בתנאי מזג אוויר קשים,
‏וסטתה מהמסלול ללא תקנה,
‏דיאנה נמשתה מהמים.
‏לקח חמש דקות לשכנע אותה שהמשחה בלתי אפשרי.
‏היא כל הזמן שאלה, "מה יידרש?
‏"אני יודעת שאוכל לשחות עוד 30 שעות לפחות".
‏נאלצו לשאת את דיאנה ניאד לתוך הסירה שלה.
‏היא שרדה 42 שעות ‏של מים סוערים במצר פלורידה.
‏למרות שמי המלח גרמו לעיניה, ‏שפתיה ולשונה להתנפח,
‏שחיינית המרתון בת ה-28 רצתה להמשיך לשחות.
‏אני לא רוצה לוותר ולחזור ‏ולעולם לא לשחות שוב.
‏היא הייתה במרחק 137 ק"מ מקי וסט.
‏הים ניצח את דיאנה ניאד.
‏היא שוחה יותר מ-24 שעות.
‏כן.
‏בשעות האחרונות נושמת בקושי.
‏אנחנו במיקום הנכון.
‏אם עוצרים במשך יותר משלוש או ארבע דקות, ‏הזרם דופק אותנו.
‏נדחפים מזרחה. ‏-אל אפריקה המזורגגת.
‏היא תצטרך לשחות במהירות כפולה כדי לפצות.
‏תעצרי את זה.
‏שיט. ‏-אני יודע.
‏דיאנה, תתקרבי לסירה.
‏תסירי את המשקפת. תביטי בי.
‏תביטי בי.
‏לא.
‏חייבים להוציא אותך. ‏את לא יכולה להילחם בזרם.
‏אל תגיד את זה.
‏דיאנה, את שוחה אבל לא מתקדמת לשום מקום.
‏זה שני צעדים קדימה, 15 לאחור.
‏זה בלתי אפשרי.
‏עשית כל מה שאפשרי ברמה האנושית.
‏הכול. את מדהימה.
‏זה הטבע.
‏- תשעה באוגוסט 2011 ‏מרחק לקי וסט: 85 ק"מ -
‏בכנות...
‏לא כואב לי כלום.
‏אני לא צוחקת.
‏...הזרמים החזקים דחפו ‏את ניאד הרחק מזרחה מהנתיב.
‏זכרו, היא כעת בת 61.
‏היא ניסתה את אותו המשחה גם בגיל 28,
‏ונאלצה לפרוש בזמנו בשל מזג אוויר קשה
‏וזרמים חזקים ביותר.
‏אני מבואסת. קיוויתי שתצליח. ‏מעניין אם יהיה ניסיון שלישי.
‏- כעבור שבעה שבועות ‏גיל 62 - 23 בספטמבר 2011 -
‏- מרחק לקי וסט: 166 ק"מ -
‏חייבים להיזהר על השפתיים.
‏החמצן פה ו... לא לגעת בזה כשזה חדש.
‏וברטלט?
‏תגיד שלום לג'ון רוז, החובש הראשי החדש.
‏ברוך הבא אל הטיטניק.
‏אל תקשיב לו. הוא תבוסתן כרוני.
‏נעים מאוד. ‏-ציפיות נמוכות הן המפתח לאושר.
‏שהשחיינית לא תשמע אותך.
‏היי, דיאנה, את יכולה להאט קצת?
‏את בקצב של 58 חתירות בדקה, ‏אז תאטי קצת.
‏טוב. ‏-רגע, את מתזמנת אותה?
‏כן, אני שומעת את זה.
‏חבטת הידיים שלה על המים עם החתירות.
‏נעשיתי פסיכוטית עד כדי כך.
‏נתתי לה את ג'ל הקפה. היא עפה כמו טיל.
‏תעכבי אותה כמה שיותר.
‏לפי הנתונים, הזרם ישתולל בעוד כשעתיים.
‏טוב.
‏חבר'ה, נראה טוב.
‏תיזהרו מקרחונים.
‏- מרחק לקי וסט: 126 ק"מ -
‏שריפה! הצילו! שריפה! ‏-דיאנה, מה קרה?
‏טוב. ‏-הצילו!
‏דיאנה, אני פה. ‏-שריפה!
‏דיאנה, אני פה. תירגעי.
‏הנה הוא בא. ‏-אוי, שיט!
‏מה זה? סוג של מדוזה? ‏-אלוהים.
‏זה לא שלפוחן מצוי!
‏לוק, תתקשר לאישה ‏מאוניברסיטת מיאמי ותתאר אותה.
‏שריפה!
‏ג'ון רוז, תתקרב אליה.
‏קרב אותה לסירה. ‏-לא! אל תיגעו בי!
‏אף אחד לא ייגע בך.
‏לא ניגע בך. רק תתקרבי יותר.
‏צריך שתתקרבי. ‏-תוציאו אותם!
‏דיאנה!
‏דיאנה, עכשיו! תתקרבי לסירה.
‏תני לה את הזריקה.
‏הנה. חמצן, בבקשה.
‏לפי אונ' מיאמי, זו מדוזה קובייתית.
‏הן לא אמורות להיות פה. קטלניות.
‏אלוהים! נוציא אותו מהמים.
‏טוב, אמשה אותך. ‏-ג'ון רוז! תוציאו אותו.
‏לא, להישאר... לעזור.
‏דיאנה, אלה החיים שלך.
‏החיים שלי.
‏לא.
‏לא!
‏לא, להישאר. לשחות.
‏עמוד השדרה...
‏תשאפי דרך האף ותנשפי דרך הפה.
‏תשאפי עם זה. הנה.
‏הנה. קחי את זה. קחי את זה ממני.
‏ככה.
‏שימי את זה למעלה. תני לי נשימה טובה אחת.
‏יופי.
‏לא...
‏לא רוצה לוותר.
‏אני יודעת.
‏אז היא רוצה להמשיך.
‏מצבה יציב.
‏אז מה הנ"צ שלנו?
‏את רצינית?
‏היא עלולה למות בכל רגע ‏ואת רוצה לדעת את הנ"צ?
‏מה לעזאזל אנחנו עושים פה?
‏זה החלום שלה. נכון?
‏זו החלטה שלה.
‏ועשינו את כל הדרך לכאן.
‏כן.
‏בסדר.
‏אם את יכולה לחיות עם זה.
‏פשוט תגיד לי מה הנ"צ שלנו, בבקשה.
‏- מרחק לקי וסט: 95 ק"מ -
‏החבר'ה מאונ' מיאמי חושבים
‏שהמדוזה הקובייתית יצאה מהשונית הרדודה ‏כשעזבנו את קובה.
‏התחממות גלובלית. מסתבר שהן מתרבות בטירוף.
‏אבל הן אמורות להיות מאחורינו עכשיו.
‏וברטלט אמר שלא סטינו רחוק מדי
‏כי הצלחת כל כך קודם.
‏זמן טוב, את יודעת?
‏אבל את צריכה להתקדם ברוגע. בסדר? לאט.
‏טוב, קדימה.
‏טוב, כולם, זזים.
‏קדימה! כן!
‏נגד המדוזות. למקרה שיהיו.
‏נפלא.
‏העצירה גמרה אותנו?
‏אני מנסה לבצע תיקון
‏להיסחפות קטנה בכיוון צפון-מזרח, ‏אבל אני אוהב את הנ"צ שלנו.
‏וואו. אתה אף פעם לא אוהב. ‏-אני יודע.
‏דעי לך, בון, היא מפצה על הזמן האבוד.
‏אנחנו במרחק 72.7 ק"מ מהמרינה.
‏אם היא תמשיך ככה, ‏נראה את פלורידה לפני הזריחה.
‏תראו אותך.
‏את יכולה לצאת לדרך.
‏נראה טוב. יפהפה.
‏קדימה.
‏כן.
‏לכן אנחנו שוחים בריכה נוספת, ‏לכן אנחנו רצים קילומטר נוסף,
‏לכן אנחנו דוחפים אתכן ‏אל הקצה מדי יום ביומו.
‏תנו לי כל מה שיש לכן בבריכה,
‏כל הלב, כל הכוח, כל הריכוז,
‏ואני מבטיח שתצאו מהבריכות אלופות.
‏אתן שומעות אותי? ‏-כן.
‏"פנתרות" בשלוש. אחת, שתיים, שלוש.
‏פנתרות!
‏תמצאי כוחות, ניאד. קדימה!
‏קדימה!
‏קדימה, ניאד!
‏כן! הצלחת!
‏לא!
‏הפנים שלי!
‏זרועות ציד!
‏תוציאו אותה מהמים!
‏תתפסו אותה. ‏-דיאנה, אל תזוזי.
‏היי, ניאד?
‏ניאד?
‏אם את רוצה לנמנם, ‏חדר האורחים בהמשך המסדרון. לכי.
‏מה קורה?
‏כלום.
‏לא. קדימה. קדימה, דיאנה.
‏אסור לך. את חייבת לנשום.
‏קדימה, תנשמי.
‏תנשמי, תנשמי עמוק.
‏אני יודעת שיש בך עוד נשימה. ‏תני לי עוד אחת. נשימה נוספת.
‏קדימה. תפסיקי לעבוד עליי, דיאנה. ‏תנשמי, עכשיו.
‏מה קרה?
‏נשפי.
‏קדימה, נשפי. נשפי! ‏דיאנה, נשפי. עכשיו, נשפי.
‏אלוהים.
‏אלוהים אדירים.
‏בוני, תרגישי את זה.
‏כן.
‏היא עדיין חושבת שהיא שוחה.
‏את עדיין שוחה, מותק?
‏בסדר, תמשיכי לשחות.
‏ותמשיכי לנשום.
‏הייתי צריכה למשות אותה.
‏הייתי צריכה לומר, "זהו. לא, סיימנו".
‏למה אסור לי לומר
‏שמעצבן אותי שמנצחים אותי יצורים ימיים,
‏שמדוזה מטומטמת עושה אותי חסרת אונים?
‏זה כל כך לא לרמה שלי.
‏כשאת אומרת שזה לא לרמה שלך, ‏זה פשוט משפיל אותנו.
‏את כולנו. אותי, ‏את ברטלט, ג'ון רוז, לוק, די.
‏עבדנו קשה. ‏-אני יודעת.
‏ופחדנו פחד מוות.
‏יש לך מושג איך זה היה בשבילי? ‏-אני יודעת.
‏לא, את לא יודעת.
‏צפיתי בך גוססת, דיאנה.
‏במשך 15 שניות, חשבתי שאת מתה.
‏הכול כי שוב אמרתי לך "בסדר".
‏אמרתי, "אה, כן, בסדר, בטח".
‏אני לא מסוגלת לחזור על זה.
‏כן, אבל אני לא. לא מתי. אני פה. ‏אני פה. אני בסדר, ואני לא מוותרת.
‏בסדר?
‏למדנו בכל פעם כל כך הרבה. ‏גם למדתי על עצמי.
‏כן, טוב, מה למדת?
‏אני לא רוצה להביט לאחור ‏ולהרגיש שיכולתי להילחם יותר.
‏אני שונאת את ההרגשה.
‏אני יודעת. מה עוד?
‏עוד פעם אחת. זהו.
‏כל השנה הבאה נתאמן,
‏אבל גם נתקן את בעיית המדוזות.
‏כבר יש לי שם של מומחית למדוזות קובייתיות.
‏איך כבר יש לך שם ‏של מומחית למדוזות קובייתיות?
‏קוראים לזה "האינטרנט", בוני.
‏תראי, היא רופאה. ‏היא נראית כמו אישה מגניבה ממש.
‏יש לך מושג כמה את מתישה כחברה?
‏בעתיד, לעולם אל תיתני להם ‏לתת לה זריקת אפי.
‏עקיצות המדוזה גורמות לעלייה באפינפרין. ‏מזל שלא מתה ממנת יתר.
‏תקשיבי, אמרתי לה שאבוא ‏רק אם אוכל להגן עליה מפני המדוזה.
‏אז מה דעתך? זה מטורף?
‏אסור שהיא תיעקץ שוב. אין עמידות לארס.
‏זה עובד הפוך.
‏אז לא תוכל להיות פעם הבאה.
‏החליפה. עיצבתי אותה למטרה הזאת. היא תעזור.
‏אבל כן, הייתי אומרת שזה די משוגע, ‏אבל גם פאנק רוק מאוד.
‏הלו? בוני?
‏זה אכזרי.
‏כן, טוב. לא נוכל לעזור לך. ‏אלה הכללים. את חייבת ללבוש לבד.
‏אני לא מסוגלת.
‏אז לא.
‏אבל את תמותי.
‏תקשיבי, תוכלי לבוא איתנו? ‏זו תהיה הרפתקה נהדרת.
‏בומגרטנר אומר שהוא לא פוחד למות בקפיצה
‏כי עבד קשה כל כך כדי להגיע לשלב הזה.
‏הוא קפץ מהמגדלים הכי גבוהים...
‏מה קורה? מה יש?
‏איפה השלט? ‏-מה יש?
‏...ומפסל ישו הגואל...
‏תראי. ‏-זה המשחה הקשה ביותר בעולם.
‏זו שחיית האולטרה-מרתון האולטימטיבית...
‏את צוחקת עליי?
‏היא תינוקת. ‏-איש לא הצליח לעשות את זה,
‏וזה כמו לקבוע שיא עולמי ‏ולזכות במדליית זהב באולימפיאדה.
‏לא, אבל זה אולי קשה יותר,
‏אולי כי איש לא הצליח.
‏אנחנו יודעות שאיש לא הצליח.
‏זאת כל הפואנטה המזורגגת! ‏-תפסיקי לדבר? אני רוצה לשמוע.
‏לא אלבש חליפת צלילה, ‏לא אשתמש בכלוב כרישים...
‏אני לא מאמינה.
‏לא אחזיק בשום דבר...
‏זה החלון שלי. היא גונבת את המשחה שלי!
‏לרשותנו הצוות הכי חזק
‏עם הכי הרבה ניסיון
‏שאי פעם הרכיבו. ‏-לא, זה מה שאני אעשה.
‏אלוהים! איפה המדוזה הקובייתית כשצריך אותה?
‏אעמיד פנים שלא שמעתי את זה.
‏הוא נעצר.
‏טוב, מכשיר המעקב שלה נעצר.
‏איפה? איפה הוא נעצר?
‏שם. ‏-מה?
‏כשל מכשירים? או רגע.
‏רגע... ‏-הם משו אותה?
‏תראי. שנייה.
‏שלט.
‏עקיצות מכאיבות מנחיל היצורים
‏אחת עשרה שעות בלבד לאחר תחילת המשחה ‏אילצו את מקארדל לוותר על כל הרעיון.
‏כן! ‏-כן!
‏כן!
‏אחת יצאה לי מהפה.
‏משכתי אותה, זרוע ציד, מהפה שלי,
‏אבל בסוף פשוט התחננתי בפניהם.
‏אמרתי, "אני חייבת לצאת. הן לא ייעלמו.
‏"זה רק יחמיר. זאת ההתחלה".
‏אלוהים. ‏-לא אחזור. זהו.
‏אז לא תנסי שוב? ‏-לא.
‏בוני, תתעוררי.
‏בוני.
‏חייבים לצאת לקובה, עכשיו.
‏כל המודלים שלי אומרים שלא.
‏זרם הים האטלנטי מתעכב מעל קו רוחב 17,
‏יש לנו מערכת סופות שמגיעה מחוף אפריקה,
‏ובל נשכח את זרם הגולף.
‏יהיו לנו רק גלים ענקיים ‏אם ניתקל ברוח המזרחית הזאת.
‏זה לא החלון שלנו.
‏בדוק שוב את המודלים שלך. ‏-המודלים שלי טובים. מצטער.
‏את אוהבת את הרעיון של זרם בשיא כוחו?
‏קירות של מי ים שסוטרים לך בפרצוף?
‏להקיא כשאת נשאבת מזרחה בכיוון איי הבהאמה?
‏זה נשמע לך מהנה?
‏אם נמשיך לחכות, העונה תסתיים. יהיה קר מדי.
‏אני מודע לזה.
‏תראי, זה לא המשחה היחיד בעולם.
‏נוכל לנסוע למקום אחר. ‏נעים בגואם בתקופה הזו בשנה.
‏גואם? ‏-מה רע בגואם?
‏היא לא קובה!
‏מתי תקשיבי למומחיות שלי? ‏אה, נכון, את יודעת הכול.
‏לא, אתה המומחה. בסדר. ‏אבל אני המנכ"לית של המבצע.
‏המנכ"לית? ‏-נצא לדרך.
‏לא אחכה שוב שנה ואתאמן. ‏-זה מסוכן מדי.
‏יצרתי קשר עם החזאי שלי באטלנטה, ‏וגרג אומר שאפשר לצאת לדרך.
‏טוב, אם גרג אומר. מי זה גרג, לעזאזל?
‏בחיים לא שמעתי עליו. הוא לא זה שקובע.
‏כן, אתה צודק. הוא לא. אני קובעת.
‏אני ממונה פה. זה המצב. ‏ותנחש מה? נעשה את זה.
‏בחייך, מה הקטע?
‏ברטלט?
‏נוכל לדבר?
‏סליחה על זה. זה היה...
‏היא חושבת שאני לא רוצה לצאת לשם?
‏אלקה ואני ביטלנו שבעה צ'רטרים החודש
‏כדי שאוכל לעשות את זה.
‏אני מנסה לשמור פה על החיים של אנשים.
‏אני יודעת.
‏אלוהים, ותראי אותך.
‏ראיתי אותך עומדת על קורת הרוחב
‏במשך 40 שעות רצופות, משתינה מעבר לצד הסירה
‏כדי שלא תעזבי אותה לשנייה. היא רואה את זה?
‏קורה שהיא אומרת תודה?
‏כן, בדרכה שלה... ‏-היא מתמרנת אותך במומחיות.
‏היי, אתה לא יודע.
‏היא ואני, אנחנו... ‏-בחייך, בוני.
‏בכל פעם את מעדיפה אותה ‏על פני שיקולים חכמים יותר.
‏תראה, זה סיכון.
‏טוב? שיט.
‏הגענו עד הלום.
‏חייבים לתת לה לנסות.
‏בחייך, מה תעשה?
‏תלך הביתה ותשיט לך
‏חבורה של תיירים כל העונה?
‏בחייך.
‏אנחנו קרובים כל כך.
‏- גיל 62 - 20 באוגוסט 2012 ‏מרחק לקי וסט: 93 ק"מ -
‏אמרתי לה שזה לא החלון שלנו!
‏זה הפרש של שתי שניות.
‏צריך להביא לפה את החבר'ה מהקיאקים.
‏די! תתקדמי צפונה! ‏-שיט.
‏התחלנו לפני 49 שעות.
‏חודרים מים.
‏בוני!
‏תוציאי אותה!
‏דיאנה!
‏-דיאנה!
‏ניקו! אתה רואה אותה? ‏-לא!
‏דיאנה! דיאנה!
‏זה בסדר.
‏יפה. ככה.
‏אי אפשר להתכחש לזה.
‏לא! די!
‏ואם תהיי פתוחה לכך שיאמנו אותך...
‏החולצה שלך.
‏בבקשה תפסיק. די.
‏לעולם לא תראי אותי שוב!
‏דיאנה!
‏דיאנה! איפה היא?
‏דיאנה!
‏פה למטה!
‏דיאנה! עלי לסירה. אנחנו מוציאים אותך!
‏לא! אני נשארת במים. אני מסוגלת, בון.
‏השתגעת? לא!
‏הסופה תחלוף. אני נשבעת באלוהים.
‏הסירה של ברטלט מתמלאת במים.
‏לא אסכן חיי אדם!
‏נחכה עד שישתפר!
‏את אומרת לי שאני צריכה למות בשביל זה!
‏זו נועדה להיות הכתבה לשבוע זה ‏שתעשה לכולם טוב,
‏אבל זה לא נגמר כך.
‏דיאנה ניאד חזרה הלילה ליבשה.
‏היעד שלה, להיות האדם הראשון ‏שישחה מקובה לפלורידה
‏ללא כלוב נגד כרישים, ‏הסתיים בשעות הבוקר המוקדמות.
‏היא חצתה כ-77 קילומטרים,
‏משמע שיכלה לחצות את תעלת למאנש פעמיים,
‏אך לא יכלה להמשיך.
‏היחידה שתחליט אם סיימתי היא אני.
‏את אולי לא סיימת, אבל כולם מותשים.
‏העלבת ממש את ברטלט, ‏וניקו צריך לחזור לעבודה.
‏יש לו עבודה חדשה בתיקון מזגנים.
‏ניקו אומר שזו הרפתקת חייו.
‏את ממש לא מבינה את זה, נכון? ‏איך זה בשבילנו?
‏אנחנו מרוששים.
‏הזמן, המחיר הרגשי. ‏כלומר, עברו שנים, דיאנה.
‏אז תסבלו בשקט.
‏אנחנו צוות, נכון?
‏תסביך העליונות שלך ממש דפוק. ‏את יודעת את זה?
‏כן, טוב, כולם צריכים תסביך עליונות.
‏כולם צריכים להרגיש כמו הכוכב של חייהם.
‏כן, בדיוק. החיים שלי!
‏ויש לי דברים שאני רוצה לעשות.
‏כן? כמו מה?
‏אני לא יודעת.
‏זה החלק המטורף, אני אפילו לא יודעת.
‏מה אני רוצה? מה אני רוצה לעשות? ‏אבל תנחשי מה? אני אחליט, לא את.
‏נראה לי שאת צריכה להשלים עם האפשרות שאמות.
‏מה לעזאזל זה אומר? ‏-הייתי עושה את זה למענך אם זה יסב לך אושר.
‏באמת? תעשי את זה?
‏כן. דמייני שאת יודעת בעצמותייך
‏שאת מסוגלת לעשות משהו ייחודי.
‏כמו ייעוד.
‏מספיק עם הייעוד.
‏ניאד... ‏-אני יודעת מה משמעות השם שלך.
‏אבא שלי... ‏-הוא היה מניאק.
‏כן, הוא היה מניאק, ‏אבל הוא הבין את הייעוד שלי.
‏אבל לא מדובר בך או בייעוד שלך.
‏מדובר בי, טוב? לשם שינוי מדובר בי.
‏ואת אפילו לא חושבת עליי.
‏את פשוט רוצה שאצטרף. ‏-לא, ברור שאני חושבת עלייך.
‏אני יודעת למה את מסוגלת טוב יותר ממך.
‏תקשיבי לעצמך. זה מתנשא כל כך.
‏אני יודעת שהעולם רוצה שאסתום את הפה ‏ואשב ואחכה למותי.
‏אבל לא חשבתי שאת רוצה. ‏-תפסיקי.
‏אני לא יכולה. אני מסרבת. לא אקבל תבוסה.
‏את איתי?
‏לא.
‏כן, אבל המאמן שלך. ‏הנה את, נחה לקראת התחרות.
‏כשהתודעה והגוף
‏חייבים להיות מתואמים. ‏-ונראה לך ששחיתי היטב?
‏הוא נהג לומר, "אסור לך לספר על זה לאיש.
‏"דבר ראשון, זה מיוחד כל כך.
‏"יש לנו משהו מיוחד כל כך, ‏אז אל תספרי לאיש.
‏"איש לא יבין.
‏"יסלקו אותך מבית הספר ‏ולעולם לא תהיי שחיינית אולימפית
‏"כי תאבדי אותי.
‏"את ילדה קטנה ואת לא מבינה,
‏"אבל אני גבר ואני זקוק לזה. ‏יום יבוא ותביני."
‏- קראון פלאזה -
‏ניסיון מספר ארבע.
‏הנה אני בהתחלה, עצביי צווחים.
‏אין לי מושג מה מחכה לי, ‏אבל מונעת על ידי רצון טהור,
‏נדחפת על ידי כוחה של הרוח האנושית.
‏אומץ.
‏זאת בוני, המאמנת שלי.
‏היא ממונה על כך ‏שאקבל את הקלוריות והאלקטרוליטים שלי.
‏שוב בוני.
‏את לא משאירה מקום לדמיין הפסד.
‏את באמת מאמינה
‏בכל פעם ופעם שתצליחי,
‏אבל...
‏כלומר,
‏ארבעה ניסיונות וארבעה כישלונות.
‏טוב.
‏בחייך, ניאד, כלבה מטומטמת.
‏כן?
‏אתה עדיין כועס עליי? כי אני מצטערת כל כך.
‏חלק מהדברים שאמרתי,
‏והגישה שלי, הגזמתי ממש.
‏תודה.
‏ולא, אני לא כועס,
‏אבל אם את מבקשת שאשתתף שוב, ‏אני פשוט לא יכול.
‏את יודעת, קורים אצלי כל מיני דברים.
‏צריך לשלם משכנתה. אני צריך לחזור לעבודה.
‏בשלב מסוים החיים סוגרים את הפער.
‏כן, לא, אני מבינה.
‏אולי פשוט אי אפשר לעשות את זה.
‏מה, אני פשוט אמורה לקבל
‏את הסטנדרטים המבזים והבינוניים ‏של כולם מבחינת מה אפשרי?
‏גם לבוני נשבר ממני.
‏תפסיקי עם השטויות. ‏בוני אוהבת אותך. אתן בנות משפחה.
‏אתה יודע, זה לא שאני לא יודעת שאני ככה,
‏שאני כל כך...
‏קיצונית?
‏זאת דרך נחמדה להגיד את זה.
‏למה זה קשה כל כך?
‏כן, למה זה קשה כל כך?
‏להיות אדם?
‏את יודעת,
‏שום הרגשה לא משתווה לה,
‏להיות שם בימים שבהם התקדמנו בכיף
‏ואת שחית בשיא הכוח
‏והדולפינים עקבו אחרייך,
‏ואני ובוני והצוות ‏היינו מסונכרנים לגמרי וחשבנו,
‏"כן, נוכל לעשות את זה. נוכל להצליח",
‏הדבר המשוגע הזה שכולנו האמנו בו.
‏ההיי הזה.
‏כן, זה היה טוב, נכון?
‏כן, לא, לא ראיתי את זה, אבל הרגשתי את זה.
‏כן, זה נכון.
‏את יודעת, היית מתחת למים. ‏-כן.
‏שרתי לעצמי בחושך.
‏את משהו-משהו, דיאנה.
‏ממש.
‏טוב, מוטב ש...
‏לא, כן, כמובן.
‏לילה טוב, ג'ון.
‏לילה טוב, דיאנה.
‏התקשרתי. השארתי הודעות.
‏דיאנה, אני לא רוצה להיכנס לזה שוב.
‏לא, אני יודעת.
‏רק רציתי לראות אותך, לדבר איתך.
‏בסדר.
‏קראתי בעיתון שג'ק נלסון נפטר.
‏כן.
‏חשבתי שתתקשרי אליי.
‏טוב, ברוך שפטרנו.
‏אני שונאת קטעים של קורבנות.
‏אני יודעת.
‏הוא עדיין בהיכל התהילה של השחייה ‏אפילו אחרי שכולנו באנו,
‏אמרנו שהתעלל בנו מינית, אמרנו בפרהסיה.
‏את מאמינה?
‏אלוהים!
‏הלוואי שיכולתי להרוג אותו במו ידיי.
‏וגם הייתי הורגת. ‏-כן?
‏כן. ‏-איך?
‏כורתת לו את הזין.
‏סכין קהה, קרש חיתוך מגרניט. ‏לתת לו לדמם למוות.
‏למה גרניט?
‏לא יודעת. ככה דמיינתי את זה.
‏טוב, הוא לא קלקל אותי,
‏הוא לא הסיט אותי מהמסלול. ‏אני בסדר. הכול טוב.
‏אבל אז יש רגעים ‏שבהם זה כאילו אני שוב בת 14 ו...
‏זה כאילו הקול שלו יוצא ממני,
‏ואני מתרגזת על עצמי כל כך.
‏כלומר, למה לא נאבקתי חזק יותר?
‏הייתי כוח איתן.
‏אוי, מותק, את יודעת שזה לא עובד ככה.
‏את יודעת את זה.
‏נכון. אני יודעת את זה.
‏זה פשוט...
‏כלומר, אני...
‏הוא היה נחמד אליי כל כך. כלומר, בהתחלה.
‏כתבתי "אני אוהבת את המאמן נלסון" ‏על המחברת שלי,
‏והוא ראה את זה.
‏את יודעת? אלוהים, ‏מעולם לא סיפרתי על זה לאיש.
‏היי.
‏את כוח איתן.
‏משחה או לא, את כוח איתן.
‏דעי את זה.
‏אני יודעת.
‏ולא אפסיק.
‏אני יכולה להמשיך לנסות.
‏כן, נכון, דיאנה.
‏אז אני...
‏אתאמן ואמצא צוות, ואראה אותך כשאחזור.
‏נאכל ארוחת ערב או משהו. ‏-בטח.
‏טוב.
‏את יודעת שאני תמיד בעדך.
‏צוות ניאד.
‏היי, ג'יימס?
‏אני רוצה שתשוט לשמאלי, טוב? ‏כדי שאראה אותך כשאני נושמת.
‏וכל 90 דקות,
‏אם תוכל לקחת חבילה של ג'ל מהקולר...
‏בוני, המאמנת שלי, ‏היא בדרך כלל משפריצה ישירות לתוך פי.
‏אתה יודע מה? לא משנה.
‏זה בסדר.
‏ואהיה מוכנה בעוד כמה דקות.
‏גאס, רוצה לצאת להליכה?
‏בוא, כלבלב. נלך.
‏...הייתי אמורה לעשות?
‏האם הכול לא מת בסופו של דבר וטרם זמנו?
‏אמרי לי, מה בכוונתך לעשות ‏עם תקופת חייך היחידה, הפרועה והיקרה מפז?
‏אלוהים, מרי אוליבר. כלומר...
‏בריאיון לרדיו הציבורי,
‏אוליבר אמרה שפשטות הייתה חשובה לה.
‏רבים משיריה מעלים על נס את הטבע,
‏אבל היא גם כתבה על ההתעללות שחוותה בילדות,
‏כשגדלה באוהיו הכפרית.
‏כפי שסיפרה לנו ב-2012,
‏היא מצאה מקלט בשתי תשוקות נפלאות.
‏היא אהבה את עולם הטבע ומשוררים מתים,
‏שהרגישה שהיו חברי ילדות שלה.
‏- קובה, 2013 -
‏טוב.
‏אומר כמה דברים. ‏-בוני, מה ל...
‏אל תקטעי אותי.
‏באתי כי...
‏חשבתי על זה,
‏ו...
‏את החברה שלי מאז שהיינו בנות 30 ‏והתרוצצנו לנו כמו אידיוטיות.
‏אנחנו עושות דברים יחד. ‏אנחנו עושות דברים כיפיים, משעממים, קשים.
‏ניסיתי לעשות דברים לבד, ‏אבל זה לא אותו הדבר.
‏את לא אדם שמוותר.
‏הפואנטה היא שאנחנו מזדקנות יחד.
‏אנחנו מזדקנות ואם תמותי...
‏אני רוצה להיות האדם האחרון שתראי.
‏אל תמותי.
‏אבל אם תמותי, אהיה שם איתך.
‏בגיל 28, היא ביקשה להיות האדם הראשון ‏שיחצה בשחייה 166 ק"מ...
‏- ניאד - ניסיון 5 - האם תצליח? -
‏מקובה לפלורידה ללא כלוב נגד כרישים.
‏שלושים וחמש שנים לאחר תחילת המסע שלה,
‏דיאנה ניאד בת ה-64
‏מקווה שזו תהיה השנה שבה היא תסיים אותו.
‏וזה הניסיון החמישי שלה ‏לשחות מהוואנה לפלורידה.
‏כמו תמיד, היא תילחם ברוח ובזרמים,
‏בהתייבשות ובהיפותרמיה,
‏ובמהלך שלושת הימים ‏שבהם ניאד תצטרך להגיע לפלורידה,
‏הרבה יוכל להשתבש.
‏נפלא לראות אותך. ‏-היי.
‏היי.
‏הגעת.
‏כן.
‏את עשית את זה?
‏לא.
‏אלקה אמרה, "אנחנו כבר מרוששים כל כך. ‏אז נהיה עוד טיפה מרוששים".
‏אבל אני מחליט מתי יוצאים לדרך. הבנת?
‏אתה מחליט.
‏מה? ‏-את ממש מזכירה כלב ים.
‏מה הקטע עם המסכה החדשה? ‏היא איכשהו גרועה אפילו יותר.
‏איינג'ל התעקשה כי מישהו בלע מדוזה.
‏מה קרה?
‏מה את חושבת? הוא מת.
‏דיאנה, כולם, יש לנו התראה אדומה רשמית.
‏לדעתי יש לנו חלון. מחר נלך על זה.
‏כן! ‏-יש.
‏היי.
‏יופי. עושים את זה.
‏ניאד, נימפת מים, ייעוד. נכון?
‏את יודעת, כל הקטע עם אריס...
‏זה שהוא לא האבא הביולוגי שלי.
‏כלומר,
‏אז טכנית אני אפילו לא...
‏היי.
‏תקשיבי לי.
‏אף אחת לא יותר ניאד ממך.
‏קדימה.
‏- גיל 64 - 31 באוגוסט 2013 -
‏- מרחק לקי וסט: 166 ק"מ -
‏לעזאזל.
‏תראה.
‏לא ייתכן שהמגנים ירדו, נכון?
‏שיט.
‏רואה את זה?
‏אבדוק את המגן. תגיד לה. טוב?
‏טוב.
‏732...
‏מה קורה?
‏מה העניין?
‏אלוהים. ‏-רואה?
‏להוציא אותה? ‏-בוני?
‏קרבי אותה כמה שיותר לסירה. ‏-דוממי את המנוע.
‏דיאנה!
‏דיאנה! תתקרבי אל הסירה.
‏לא להתיז. רק שחיית חזה עדינה.
‏מה קורה? ‏-אנחנו מתקנים את המגן, דיאנה.
‏אל תדאגי. ‏-אל תסתכלי. אל...
‏הוא פועל או לא? תגיד! ‏-אני חושב שהוא פועל.
‏הוא חושב שהוא פועל.
‏השטח פנוי.
‏כן! חבר'ה, כל הכבוד. תודה. ‏-תודה!
‏תודה לכולם.
‏- קובה לפלורידה - 2013 -
‏- מרחק לקי וסט: 143 ק"מ -
‏זה חותך לי את הפה.
‏את חייבת, רק עד הזריחה, ואז נצא מכלל סכנה.
‏תחילה הכובע. כן.
‏לעזאזל.
‏קח. ‏-היי, תודה.
‏התכוונתי לשאול אותך.
‏איך היא משכה אותך חזרה?
‏ניהלנו שיחה נעימה.
‏ו...
‏אני חולה, בוני.
‏היא לא יודעת.
‏אלוהים.
‏אני מנסה להתמודד עם זה בגבורה.
‏כן.
‏בכל מקרה...
‏חשבתי שיש בי עוד הרפתקה אחת אחרונה.
‏כן.
‏השחיינית. ‏-השחיינית.
‏- מרחק לקי וסט: 66 ק"מ -
‏474.
‏475, 476.
‏היי, בוני.
‏סוף סוף הגענו לזרם בול כמו שצריך.
‏הוא מושך אותה צפונה. ‏צריך לגרום לה להמשיך לשחות.
‏דיאנה.
‏תתקרבי. קדימה.
‏הנה.
‏קדימה. שחיית חזה עדינה, ככה.
‏כל הכבוד.
‏הנה.
‏לא אכריח אותך לאכול משהו. לא.
‏את חייבת נוזלים. לפחות עוד 130 גרם.
‏זה מה שאת צריכה. קדימה.
‏אני יודעת.
‏את בולעת המון מי ים.
‏כן, רואה?
‏טוב, את בדרך לפלורידה.
‏לשם!
‏את שוחה לפלורידה, קי וסט.
‏ככה. מצבך נהדר.
‏רק אחת טובה. אחת טובה.
‏ככה.
‏שנייה.
‏בדיוק הגענו לנקודת ה-121 ק"מ.
‏זה הכי רחוק שהגענו עד עתה.
‏לא חשבתי שאראה אותו פה.
‏הטאג' מהאל.
‏הוא אדיר.
‏שחי ישירות אליו, דיאנה.
‏הוא משם.
‏אז בדרך הלבנים הצהובות?
‏כן, דרך הלבנים הצהובות אל הטאג' מהאל.
‏פשוט תמשיכי לזוז.
‏מיס ניאד מחזיקה בשיא העולמי האיטלקי ‏לשחייה מקאפרי לנאפולי.
‏...להכיר בפנטזיות שלי, שאסור לי לפנטז.
‏היא שחתה 51 ק"מ...
‏זה נכון שהגוף שלי מעורב, ‏אבל זו מעורבות מודעת...
‏רוחבי תשעה מטרים, עם כוח וכתפיים מדהימים,
‏ואני נאבקת לי דרך המים האלה.
‏דבר לא ימנע ממני להגיע...
‏...תוקפים את השוק שלי,
‏וחשבתי שהיה לי דם על הפנים.
‏שישים שעות, בלי הפסקה, בים הפתוח.
‏זה כמו לזכות במדליית זהב ‏במשחקים האולימפיים.
‏המשחה הזה הרבה יותר קרוב ‏ל"בלתי אפשרי" מאשר ל"אפשרי".
‏אני מרגישה שאני חווה רגע ‏של אלמותיות כשאני מגיעה לצד השני.
‏היי, את. כן, את. תמשיכי.
‏בוני.
‏את רואה את זה?
‏דיאנה.
‏אליי.
‏ככה.
‏לא תחבשי את המסכה הזאת שוב.
‏תסירי את המשקפת.
‏בסדר.
‏תסתכלי עליי. אני צריכה שתסתכלי עליי.
‏לא. ‏-תסתכלי עליי.
‏זה נגמר?
‏לא. ‏-לא. נסחפנו? אפצה על המרחק.
‏לא... ‏-בוני, אני לא יוצאת.
‏תפסיקי. תסתכלי לשם. ‏-אני יכולה לפצות.
‏תראי. רואה את זה? ‏-אני לא יוצאת.
‏את רואה את זה? קו האופק? תביטי בקו האופק.
‏את רואה אותו?
‏זאת השמש?
‏לא, זאת לא השמש, מותק.
‏אלה האורות של קי וסט.
‏דיאנה, מה שאני אומרת לך ‏זה שלא יהיה עוד לילה.
‏עוד דחיפה גדולה אחת.
‏אם תצליחי להתאמץ, אם באמת תצליחי להתאמץ,
‏תגיעי היום לפלורידה.
‏אבל הדרך עדיין ארוכה.
‏לפחות עוד 12 שעות.
‏מותק, את צריכה למצוא כוחות.
‏את יכולה למצוא כוחות? טוב?
‏תשתי קצת מזה.
‏מצבך נהדר, מותק.
‏דיאנה!
‏את חייבת להישאר קרובה יותר לקו של הסירה.
‏עדיין לא סיימת.
‏להאט.
‏היא שוחה בכיוון שגוי ומבזבזת חתירות.
‏אני יודעת.
‏אני צריך עוד עשירית קשר או שזה נגמר.
‏אני יודעת! שיט!
‏מה את עושה? בוני?
‏באמת? בוני?
‏דיאנה?
‏בון, את איתי במים.
‏עכשיו תקשיבי לי.
‏את רק צריכה לשחות עוד קצת.
‏בסדר. ‏-אל תיגעי בי.
‏לא. ‏-אסור לגעת בי.
‏לא אגע בך. אנחנו יחד בזה, נכון?
‏אנחנו עושות הכול יחד.
‏אבל את לא צריכה לחשוב על מה שקורה.
‏את רק צריכה כמה חתירות טובות.
‏נראה לך שאת יכולה לעשות את זה?
‏אולי חמש חתירות טובות?
‏קדימה. ברור לי שאת מסוגלת.
‏ברור לי שאת מסוגלת כי את חיה רעה.
‏לא אתן לך לוותר.
‏תראי אם את מסוגלת. אני בטוחה שכן.
‏תני לי עוד חתירה טובה אחת, רק למעני.
‏רק אחת. רק אחת, ואז נמשיך.
‏חתירה טובה אחת.
‏ככה. יפהפה.
‏רק עוד חתירה אחת. רק עוד אחת.
‏ככה. עוד אחת.
‏כן. עוד אחת. ‏-בוני...
‏אל תדברי. תשמרי את הנשימה לקי וסט.
‏אני אוהבת אותך.
‏גם אני אוהבת אותך.
‏קדימה. עוד חתירה אחת, מותק. רק אחת. הנה.
‏ככה.
‏ככה, כוח! קדימה, כוח!
‏חתירה גדולה אחת.
‏כן, זה טוב.
‏ככה, מותק. את בכיוון ההוא.
‏בכיוון ההוא. את מצליחה, מותק.
‏שוויצרית.
‏אנחנו זזים, נכון? ‏-אנחנו זזים, בון.
‏חבר'ה, אנחנו קרובים כל כך.
‏מה קרה, ברטלט?
‏קטן עליך.
‏למען הפרוטוקול, יש לי חול בעיניים.
‏קדימה, די.
‏דיאנה!
‏את מסוגלת!
‏ממש!
‏זה דבר לא פחות ממדהים.
‏מהירות השחייה שלה עלתה באמצע המסע
‏אחרי שזרמים מהירים לקחו אותה איתם.
‏היא שחתה במהירות ממוצעת ‏של 3.2 קמ"ש בזכות הזרמים החזקים.
‏ליוו אותה כ-40 אנשים בארבע סירות.
‏מלמעלה ניתן לראות את ניאד ‏במים צלולים כבדולח,
‏שעה שהתקרבה עוד ועוד אל חוף קי וסט.
‏דיאנה ניאד עומדת לנחות!
‏דיאנה ניאד, גבירותיי ורבותיי!
‏ניאד!
‏שאף אחד לא ייגע בה.
‏יפסלו אותה. כולם, אחורה.
‏אחורה. לא לגעת.
‏אל תיגעו בה. שאף אחד לא ייגע בה.
‏דיאנה ניאד זה עתה ‏חצתה בשחייה 177 ק"מ מקובה!
‏בואי אליי.
‏כאן.
‏טוב, מותק, קטן עלייך.
‏בואי לפה. בואי, דיאנה.
‏טוב, זה בידיים שלך.
‏בואי!
‏קדימה, מותק.
‏את חייבת להמשיך לבוא. נכון. אני כאן.
‏אני כאן, מותק. תמשיכי לבוא.
‏עוד צעד אחד. צריך שני קרסוליים מחוץ למים.
‏שני קרסוליים מחוץ למים. את מסוגלת.
‏זה בידיים שלך, לא של אף אחד אחר. ‏רק עוד חצי מטר.
‏צעד אחר צעד.
‏שני קרסוליים בחוץ.
‏תמשיכי לבוא. אני איתך.
‏מצבך נהדר.
‏תחילה רק אחד.
‏קטן עלייך.
‏טוב, זהירות.
‏ככה. שני קרסוליים בחוץ. כן!
‏הצלחנו.
‏אני פשוט רוצה לומר שלושה דברים.
‏אחת,
‏לעולם אל תוותרו.
‏שתיים,
‏אתם אף פעם לא מבוגרים ‏מכדי לרדוף אחרי החלומות שלכם.
‏ושלוש...
‏זה נראה כמו ספורט ליחיד,
‏אבל זה דורש צוות.
‏נכון.
‏כן!
‏דיאנה ניאד הגשימה ‏את החלום שלה לשחות מקובה לפלורידה
‏בשניים בספטמבר 2013.
‏ארבעים אנשים ‏שליוו אותה בסירות לצד ה"וויאג'ר"
‏היו עדים להישגה המדהים.
‏אורך המסע הוא 166 קילומטרים.
‏בשל הזרמים החזקים, ניאד חצתה 177 ק"מ.
‏המשחה ארך 52 שעות ו-54 דקות.
‏חמישה ניסיונות
‏ושלושים וחמש שנים.
‏דיאנה ובוני מתראות על בסיס יום-יומי.
‏הצלחנו!
‏- לוק טיפל ‏מומחה לכרישים -
‏- ד"ר איינג'ל ינגיהרה ‏ביוכימאית / מומחית למדוזה קובייתית -
‏- די בריידי ‏רב חובלת -
‏היה לנו מזל. זרם טוב...
‏- באהבה לזכר ‏ג'ון ברטלט - 2013-1947 -
‏ידעתי שדיאנה תצליח אם הרכיבים הנכונים
‏פשוט יהיו מתואמים.
‏איך את מרגישה כשאת רואה ‏מאות אנשים שבאו לתמוך בך?
‏לפי המבט שלהם,
‏הם אוהבים לראות שמישהי בת גילי ‏עושה משהו שמישהו לא עשה מעולם.
‏והדבר השלישי ‏שאמרתי על החוף היה, "זה צוות",
‏ואם אתם חושבים שאני קשוחה, ‏אתם צריכים להכיר את בוני.
‏בון? ‏-קשוחה, מאחורי הקלעים.
‏היא לחצה את ידי.
‏- פורצ'ון ‏הנשים החזקות מכולן -
‏דיאנה מספרת סיפורים מדהימים, ‏אבל איתה, כשאני מעורבת בהם,
‏אני לא אוהבת שהיא מייפה אותם.
‏זה לא בדיוק...
‏אז רק שתדעו, התמונה הגדולה זהה,
‏אבל היא אף פעם לא נראית בדיוק ‏כפי שהיא אמרה.
‏תודה.
‏דיאנה ניאד, אתגרתי אותך.
‏השתפנת.
‏שחית לקובה עם כל הכרישים והמדוזות,
‏אבל את פוחדת להתאבק נגדי?
‏באת לאמריקה בסירה?
‏אני לא רוצה להיות האישה המשוגעת...
‏שעושה את זה שוב ושוב,
‏ונכשלת שוב ושוב עד גיל 90.
‏שחיתי כשזה עליי.
‏לא הבנתי שעטית את זה.
‏חשבתי, "היא השתנתה מאז שהתראינו".
‏אם אשיר את זה אלף פעמים,
‏יש לי תשע שעות ו-45 דקות ל"בום!", לקצב.
‏אני אחצה את אמריקה ברגל.
‏ועצמתי עיניים, קפצתי אגרופים,
‏אמרתי את זה והתכוונתי לזה.
‏לא יכולתי לשחות אפילו טיפה מהר יותר.
‏צריך פשוט להתעורר ולעשות את זה שוב ושוב
‏עד שמגיעים לשם.
‏אז ב-4:00, תלוי ביום,
‏אבל למשל היום זה היה ב-4:45. ‏אני נכנסת לחדר הכושר שלי.
‏השכנים שלי... חשוך.
‏השכנים שלי ישנים עמוק, ואני משמיעה...
‏מה שאומר, "קומו!"
‏אם זה הניווט שלי...
‏בזה השתמשנו בשנה שעברה. ‏-זה לא יהיה כך השנה.
‏תרגום כתוביות: רותי זהרן