Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A neve, Nyad, görögül vízi nimfát jelent.
A 28 éves Diana Nyad egy újabb víztömeg meghódítására készül.
Világbajnok maratoni úszó,
Phi Beta Kappa-győztes, nyelvész, író...
Miss Nyad tartja az olasz Capri és Nápoly közötti táv rekordját.
Ötvenegy kilométert megtéve úszta át az Ontario-tavat.
Körbeúszta Manhattan szigetét,
rekordidő alatt téve meg a 45 kilométeres távot.
A manhattani fürdőzést tudatosan kerülő milliók
mind arra kíváncsiak: „Miért?”
Az úszónő szerint bonyolult, afféle belső indíttatás.
A Bahamák és Florida közötti 143 kilométeres távot
huszonhét óra 28 perc alatt úszta le,
ami új nyílt óceáni csúcs.
A mai vendégünk Diana Nyad.
Gratulálok!
Nem unja még, hogy folyton gratulálnak ehhez a történelmi teljesítményhez?
Egyáltalán nem. Megérte.
- Igen... - Örülök a találkozásnak!
Jártam bent párszor, mire végre találkoztunk.
A következő úszásom két és fél napig tart majd.
Kubából Floridába.
- Ez egy példátlan és... - Két és fél napig?
...vakmerő vállalkozás, de képes vagyok rá.
Ez lesz az utolsó úszásom.
Hatvan óra egyfolytában a nyílt tengeren.
166 KM 200 000 tempó
Felér egy olimpiai arannyal.
Ha fogalmazhatok így, a Bahamák az előétel,
Kuba a fő fogás, a visszavonulás pedig a desszert.
Kuba kőkemény menet lesz.
Azt hiszem, senki sem tudja, lehetséges-e egyáltalán.
Diana Nyad dédelgetett álma az volt,
hogy rekordidő alatt célba érjen, és halhatatlanná váljon,
de kezdettől fogva tudta: legfeljebb 50% az esélye a sikerre.
Nyad úgy tervezte, hogy ez lesz az utolsó úszása.
Mind úgy éreztük, sikerült volna, ha pihen előtte.
- Itt a vége? - Végeztem a maratoni úszással.
Mindenki úgy él, mint egy alvajáró.
- Ébren sincs fogalmuk semmiről. - Igen.
A lustaság fertőző, Bonnie, és elvárják, hogy beletörődjünk,
mintha meg kéne elégednünk a puszta vegetálással.
A 60 miatt mondod?
- Mi? - Hatvan.
- Nem. - Oké.
És holnapra nem kérek semmit. Ne legyen torta!
Még boltit sem akarok.
Látom, mennyire nem akarsz ünnepelni. Folyton felhozod.
Igen.
Csendes ünneplés, kettesben. Esetleg némi Scrabble.
Jó! Úgysem terveztem semmit, mivel úgy 37-szer megtiltottad.
Meg. Eszedbe se jusson!
A kakis zacsik!
Bonnie! Konkrétan azért ugrottál be a Petcóba!
Tudom. Gyere, gyűjtsünk pár lépést!
Rajta! Egy, kettő! Menni fog.
Szia, Teddy!
Szia!
Leülsz?
Jó fiú!
Milyen jó kisfiú vagy!
Jól van.
- Igen, zárva volt. - Isten éltessen, cseszd meg!
Hoztam Scrabble-t, mert bár váltig tagadod,
a tiédből hiányzik egy G, két E meg egy üres zseton.
- Gyere! - Mi lesz a vacsi?
- Mutatok valamit. - Miért beszélsz így?
- Hogy? - Szájbarágósan.
Beszárítottad a hajad?
Meglepetés!
Micsoda?
Boldog szülinapot, Diana!
- Bonnie! Megtiltottam. - Úgysem gondoltad komolyan.
- Örülsz neki? - Igen.
- Fújd el! - Oké.
- Előbb kívánok valamit. - Valami szépet!
Kívánj valamit!
Azt kívánom...
Ötéves voltam,
és apám az ölembe dobott egy szótárt.
„Drágám, öt éve várok rá,
hogy végre megmutassam a nevedet nyomtatásban.
A nevedet a görög mitológiában az őseim,
a nimfák viselik, a tavak, folyók és óceánok tündérei.”
- Jól van. - „Ez a végzeted.”
Elrabolnám egy percre.
- Gyere! - Most értem a legjobb részhez.
Egész biztosan ismered a mondást.
Úgy szól: „Tudni kell, mikor kell abbahagyni.”
Ez rám sosem vonatkozott.
- Gyere csak! - Mi az?
- De ott volt Nina, és... - Nézz csak oda!
Magas, fehér nadrágban.
- Atyám! - Mi van?
- Nem is tudom. - Mi a gond?
Nem tudom, valahogy olyan...
Kedves? Normális? Kicsit sem dilis?
Sokat tud rólam?
Van egy képe rólad a szobája falán, és egyet varratott a seggére is.
- Igen. - Nem vagy vicces.
Beszélgess vele!
Hagyod, hadd meséljen magáról,
magadról pedig egy szót sem ejtesz.
Jártam Vietnámban, Ugandában,
Belize barlangjaiban, Sydney-ben.
Közvetítettem az olimpiáról.
Az ABC Sportsnál töltött 30 évem alatt bejártam a világot.
De a kedvencem akkor is...
Kuba.
Biztos sejtetted.
Mármint gondolom, tudod, hogy...
- Hogyne. - Jól van.
Kuba gyerekkorom óta birizgálja a fantáziámat.
Varázslatos hely a víz túlpartján.
A tilalom földje.
Mi nem mehettünk oda, ők nem jöhettek ide...
Ez csodálatos!
Honnan ismered Bonnie-t?
Azt hittem, hogy ti ketten...
Jaj, nem! A legjobb barátom.
Illetve jártunk egy rövid ideig ezer éve, de...
És most mesélj te magadról!
Attól, hogy az élet egy utazás a halál felé,
még nem kell megbékélnünk a középszerűséggel.
Amint betöltöd a 60-at,
máris vén csotrogánynak könyvelnek el.
Én 58 vagyok, nem tudhatom.
Úgy tűnt, egész jól kijöttetek... Hogy is hívják?
Ja, igen. Jót dumáltunk. Remek nő.
Tényleg. Nem arról van szó.
Csak hát ez a randizás. Szerintem nem vágyom én már erre.
Megértelek. Én sem.
Akkor mi ez a mélabú? Munka?
Minden. Tudod?
- Hová tűnt a teljesítmény? - Jaj, ne!
- Komolyan! - Már megint.
Esküszöm, a sírba viszel ezzel.
Ha annyira zavar, tegyél ellene valamit!
Egy kis Scrabble?
El kell mosogatnom. Nem érek rá.
Szóval félsz, hogy kikapsz. Értem.
Feltörlöm veled a padlót.
Neked véged, kisanyám! A vén csotrogányoknak sem kegyelmezek.
Bon!
Remekül sikerült a buli.
Szóra sem érdemes. Kezdjük!
Készülj a vereségre! Készülj a halálra!
A GYÉMÁNT CSAK EGY DARABKA SZÉN, AKI ELÉG KITARTÓ VOLT
Végre áttúrtam anyám régi holmiját, amit az idősotthonból hoztam el.
Ezt figyeld!
„Mondd, te mihez akarsz kezdeni egyetlen vad és becses életeddel?”
Mary Oliver.
Ismered Mary Olivert?
Közismert idézet.
- Nem túlzottan rajongok a költészetért. - Mert türelmetlen vagy.
Nem fogalmazhatnának világosan?
Ezeket elrakom.
Hihetetlen! Elpakolhatnál magad után.
Na és ez.
Megtartod ezeket a magazinokat?
Nézd, 2006-os! Valóságos gyűjtögető vagy.
Azon tűnődöm, vajon Lucy tényleg olvasta ezt a verset?
Ő jelölte meg ezt az oldalt?
Különös, nem? Mert egész életében szart sem csinált.
A néhai édesanyád?
Tudod, hogy értem. Olyan volt, mint egy cseléd.
Apám dróton rángatta, amíg le nem lépett.
Szóval azt gondoltam, ez a vers biztos sokat jelenthetett neki.
Ragaszkodott ehhez a könyvhöz.
Ebben van élete esszenciája, és rám hagyta egyfajta üzenetként?
- Üzenet. - Aztán rájöttem. Nézd!
Nem is az övé volt.
Hanem valami Uli nevű 102 éves fickóé a szomszéd szobából.
Talán Uli akart neked üzenni.
„Mit kellett volna még tennem?
Nem hal meg végül minden, s mind túl korán?
Mondd, te mihez akarsz kezdeni egyetlen vad és becses életeddel?”
Kettős érzésem van, ami ezt az embert próbáló sportot,
a maratoni úszást illeti.
Egyfelől cseppet sem hiányzik a fájdalom,
az unalom, a hányinger, a hideg, ahogy vánszorognak az órák.
Másfelől viszont képtelen lennék
tükörbe nézni, ha nem próbálom meg.
Azt hiszem, a kulcsszó a büszkeség.
Úgy érezném, kudarcot vallottam. Különösen fejben.
Csak pár hosszról van szó.
Nem nagy ügy.
Harminc év. Semmiség.
Sötétség, öreg barátom
Megosztom veled egy álmom
Egy látomás lágyan átölelt
Elhintve magvait, amerre ment
És e látomás Elmém leple alatt
Itt maradt
Hol a csend hangja honol
A nevünk, Nyad, a görög mitológiában azt jelenti: vízi nimfa.
Te bajnoknak születtél.
Ebben az életben csak magadra számíthatsz.
Ha naggyá akarsz válni, rajtad,
a kitartásodon, az akaraterődön múlik, hogy célba érsz-e.
Senki más nem segíthet.
Szép!
Ez az!
Remek formában vagy!
Ügyes kislány! Gyerünk! Mutasd meg, mit tudsz!
A tehetséged elvitathatatlan.
Elvitathatatlan.
Ha elfogadod az edzésmódszereimet, sztár lesz belőled.
Kelj fel!
Kicsim, kelj fel!
Ezt látnod kell. Gyere!
A világ tele van feszültséggel, félelemmel.
Elfelejtettük, hogy összeköt minket a csillagos égbolt,
a hullámzó tenger.
Ezt nagyon fontos tudnod.
Mi van ott?
Tenger, amíg a szem ellát.
És ott van Kuba, egy varázslatos hely.
Tele muzsikával, tele élettel!
Úgy tesznek, mintha fényévekre volna, pedig olyan közel van,
hogy jóformán úszva is elérheted.
Megy.
Igen!
Nyertem. De nem adtad könnyen magad.
- Cseréljünk! Ott jobb a fény. - Oké.
- Az meg mi? - Micsoda?
Az. A sötét karika a szemed körül.
Te úszol?
Igen.
Nahát, te úszóbajnok! Az igen!
Úgy 30 éve vettél fel utoljára úszószemüveget?
- Úgy van. - Jólesett?
Nagyon. Semmit sem felejtettem.
Ideális testmozgás a te korodban. Kíméletes, nem terheli az ízületeket.
Igen.
- Meg akarom csinálni. - Mit?
A Kuba-Floridát. Az úszást.
Vicces. Te szerválsz.
Nem viccelek, Bonnie.
Megcsinálom.
Ugyan! Ez őrültség.
Huszonnyolc évesen már megpróbáltad, és akkor sem sikerült.
Hatvanéves vagy.
Nem szoríthatnak korlátok közé. Nem hiszek a korlátokban.
Pont a korom szól amellett, hogy megpróbáljam, és nem fordítva.
Először 20 percet úsztam, majd 40-et,
és most már négy és fél órát bírok a medencében.
Nem értem. Idegösszeroppanásod van?
Sosem volt ilyen tiszta az agyam.
Hát nem érted? Agyban dől el.
Ez hiányzott fiatalkoromban. De többé már nem.
Az agyad nem fog leúszni 160 km-t az óceánban, csak a tested.
Igen. Az a másik oldala.
- Szóval az is számít. - Igen.
A legmagasabb szinten kell teljesítenem.
Te fogsz edzeni.
Ezért akartál játszani. Sosem tudlak rávenni.
- Nem, Bonnie... - Nem! Szó sem lehet róla!
Te mondtad, hogy kell valami a depresszió ellen.
Úgy értettem, villámrandizhatnál, elmehetnél pszichológushoz,
nem úgy, hogy 30 év elteltével előáss egy őrült rögeszmét.
Belevágok. Még nincs vége. Maradt bennem kraft, és benned is.
Te nem akarsz minden idegszáladdal élni?
Hogy a szíved egy magasztos célért dobogjon?
Csodálatos élmény lenne.
Gondolj bele! Te és én.
A nagy kaland.
Te edzőnek születtél.
- És mit ér egy edző tanítvány nélkül? - Nem! Szerválj!
Jól van.
Elmegyek egy tesztúszásra Mexikóba.
Gyere el! Megmutatom, mit tudok.
Nyolc óra a vad sodrású nyílt óceánban.
Diana, elég! Dugulj el, és szerválj!
Legalább lenne egy kis színed.
Muszáj ezt minden alkalommal rád kenni?
Tudod, valami tutira kiment a fejemből.
Kitettem a rágócsontot a kutyának, de Gus...
Bonnie! Minden erőddel rám koncentrálj, jó?
Balra legyél tőlem a hajóval, hogy lássalak, amikor levegőt veszek!
- Vettem. - Oké?
- Hogy érzed magad? Jól? - Nem, fantasztikusan.
Ahogy öt perce is mondtam.
Jól van.
Egy, kettő, három, négy.
Diana! Szép hosszú tempókat kérek.
Nyújtsd meg!
A vízben mindenfajta túlélési stratégia,
amit megtanultunk az életben, csődöt mond.
Ez egy álomszerű állapot.
Mire gondol ilyenkor?
Van egy számolási technikám.
Afféle önhipnózis, ami során énekelek a karcsapások ütemére.
Már el is felejtettelek titeket!
Ti, nők! Végeztem!
Úgy érzem, versenyre kelek a tengerrel.
Tíz méter széles vagyok, hihetetlenül izmos és vállas.
Semmi sem téríthet el a célomtól.
Diana Nyadről a legyőzhetetlen úszó képe él bennünk.
Egy év felkészülés után Havannából indul,
hogy 166 km úszás után partot érjen Florida Keysben.
Nyad és a szponzorai kb. 150 000 dollárt költöttek el.
Egy 40-szer 7 méteres, 10 tonnás ketrec,
ami védelmet biztosít Diana Nyadnek a cápák és a portugál gályák ellen,
amik keresztezik majd az útját.
Diana Nyad hozzávetőlegesen negyedmillió karcsapást fog megtenni.
Kilenc kilót veszít a súlyából,
és ápolásra szorul majd a kimerültség és a kihűlés miatt.
Ha valaki képes lehet rá, akkor csak én, csak most.
Ez az úszás sokkal közelebb áll a lehetetlenhez, mint a lehetségeshez.
Túl hideg! Nem megy.
Egyszerűen nem tudok elég hőt termelni.
Nem is tudom, mit képzeltem. Én, szerencsétlen hülye.
- Hé! Ne! - Hülye!
Egyáltalán nem. Ne ostorozd magad! Remekül csinálod.
Nagyon hideg.
Nem megy.
Egy pillanat. Adok egy törölközőt.
Jól van.
Hatvan órát kellene kibírnom a vízben.
Csak hatot tudok.
Mi az? Ez mennyi volt?
Négy óra és 14 perc.
Mondd csak! Nincs másik álmod?
- Hogy mondhatsz ilyet? - Beszéltem Steve Munatonesszel.
- Az a nyílt vízi úszó pasas... - Képzeld, ismerem!
Szerinte nem fog menni.
Aztán összekötött egy fickóval, aki valami nagymenő sportorvos.
Ő sem hiszi, hogy sikerülhet.
Mit mondtak pontosan?
Régóta tanulmányoznak sportolókat,
és nem gondolják, hogy a Kuba-Florida emberileg lehetséges.
Különösen nem egy nőnek.
És nem a te korodban.
Értem. És szarok rá.
Holnap újra megpróbálom.
- Regenerálódnod kell. - Még egyszer, utoljára, jó?
Bebizonyítom.
Legyen!
Jól csinálod, Diana!
Remek!
Rajta, képes vagy rá!
Nyomd meg, Nyad!
Befutó!
Menni fog. Gyerünk, Nyad!
Adj bele mindent!
Gyerünk!
Az időd 32.45.
- Ez az! - Rekord!
Nyolc óra és három perc. Ez az!
Mikor elmesélted, mit mondott Steve és az az úgynevezett doki,
juszt is megakartam mutatni.
Tényleg?
- Jézus Mária! - Nem!
Te alattomos kis...
Ezért leszel te átkozottul jó edző.
- Gőzöm sincs, hogy kell úszókat edzeni. - Nem is kell. Majd megtanulod.
Nem is tudom, ez az egész kubai mizéria,
a vízum, a logisztika meg a költségek.
Ráadásul arrafelé hemzsegnek a cápák.
- Ezt bízd csak rám! - És mi lesz az ügyfeleimmel?
- Hát azt nem tudom. - Mi lesz velük?
Túlélik!
Otthagyod a sportriporteri állásod?
Igen! Eleget ültem a kispadon. Elég volt.
Bonnie! Tudom, hogy képes vagyok rá, és veled akarok belevágni.
Csakis veled. Nélküled nem fog menni.
- Na jó, egye fene! - Ez a beszéd!
Igen!
- Igen! - Igen!
Ez az!
Ötvenkettőnél tartasz.
Ötvenkettő.
Szuper!
Ez az!
Így tovább!
A nyílt tengeren kell úsznom.
Olyan lesz, mint egy két napon át tartó bokszmeccs.
Egy párducnak érzem magam. Maximálisan felkészültem.
Nincs pihenőnap, tökéletes fizikai állapotban kell lennem.
Rengeteg kalóriát égetek.
Háromóránként 3-4000 kalóriát viszek be.
A fizikai állóképesség és persze a mentális erő...
Ha nyugodt is lesz a tenger,
két és fél napon át meg kell küzdenie a cápákkal és a kimerültséggel.
Ausztráliát nem számítva
Kuba partjai közelében élnek a világ legnagyobb emberevő cápái.
Nem veszem őket félvállról.
Bimininél láttunk egy négymétereset.
Helló!
Meddig marad még?
Még nyolc órát és 31 percet.
Az új rajongód.
Itt az ideje megpattanni.
SZENT MÁRTON-SZIGET
Bocsáss meg, hogy félbeszakítalak, de meg kell kérdeznem valamit.
Felhívtad azt a fazont a védőketrec ügyében?
Ja, igen.
Nem. Ezúttal nem lesz rá szükség.
Parancsolsz?
A cápaketrec túl nagy könnyítés.
Nem kérek belőle. Végig kettesben leszünk az óceánnal.
És ezt mikor akartad elmondani?
Nem vágyom lábjegyzetekre életem legnagyobb teljesítménye alatt.
- De még senkinek sem sikerült. - Pontosan.
Én leszek az első.
Én fogok úszni. Az én döntésem.
- Hahó! - Gyertek be!
Szia!
- Istenkém! - Anna!
- Úgy örülök, hogy itt vagy! - Köszönöm!
- Bonnie, ugye? - Bonnie.
Szervusz! Diana vagyok.
- Elvehetem? - Köszi, hagyd csak!
Kilenc éve nem láttam Ninát,
de anyukámmal hetente beszélnek, úgyhogy mindent tudunk rólad.
- Örök hálánk! - Nagyon szépen köszönjük!
- A mi házunk a tiétek is. Ugye, Mia? - Szívesen!
A La-Manche csatorna 34 kilométer hosszú,
amit úgy hat és fél óra alatt úsznék át.
Akár hidegben is.
Kuba egészen más tészta. Százhatvanhat kilométer, illetve 60 óra.
Megállás nélkül.
Illetve megállhatok egy orvosi ellenőrzésre,
a segítőim adhatnak enni-inni
és lebeghetek a vízben,
hogy gyönyörködjek a káprázatos égboltban.
Ez annyira szuper!
Mint egy aprócska porszem
a csillagos ég alatt.
De nem állhatok meg,
nem érinthetem meg a hajót, még pisilni-kakilni sem.
Belekakilsz a vízbe?
Igen. Erre később még kitérek.
Előbb mesélhetnék a hidegről,
a kihűlésveszélyről, de nem ez a legnagyobb félelmem.
- Mitől félsz a legjobban? - A tengeri élőlényektől.
Ezekben a vizekben tanyáznak a tenger legveszélyesebb teremtményei.
Negyvenkilenc cápafajta.
Tüskés ráják, portugál gályák.
És éjszaka észre sem veszitek őket.
Olyan sötét van, hogy az orrotokig sem láttok,
ők meg ott leselkednek, csak ránk várva.
Igen?
Most nézze meg, eltelt 30 év,
és olyan boldoggá tenne, ha a Pizza Hut logóját viselhetném,
ahogy átszelem a...
Igen. Jól számolt, 61 éves vagyok,
de épp ezért vágok bele, nem pedig...
Jogában áll kifejteni a véleményét,
de nem tudom elmondani,
mennyire téved, és milyen szűk látókörű!
Az első alkalom úgy ment, mint a karikacsapás. Csak...
Belibegtem Rocky Aoki, a benihanás fickó irodájába.
Hallottam, hogy odavan az óceánért, szóval betoppantam,
és a főnyereménnyel, egy 300 ezer dolcsis csekkel távoztam.
- Tudod, hogy már mesélted? - Aha.
- Legalább 400-szor. - De jó sztori.
Az a csekk most már nem lenne elég.
- Nem akar újra beszállni? - Igazság szerint meghalt.
Ráadásul ezúttal félmillió kéne.
Talán kipróbálhatnánk egy másik koncepciót.
Öltönyös pasik helyett valami nőcisebb téma.
Mire gondolsz, tamponra?
- Arra már nincs szükségünk, hála isten. - Nincs.
És Bon,
nem mintha aggasztana a dolog, de...
mihez kezdjünk a cápákkal?
A cápa nem vadászik emberre, oké?
- Nem emberre fáj a foguk. Fókákra. - Jó, de...
Néha próbára tesznek, hogy nem vagyunk-e-mégis fókák.
És ez pontosan hogy történik?
Erre való a cápariasztó.
Ez a két elektróda, amit a kajakok hátuljához kötünk,
jelerősítőként szolgál.
Rühellik. Majd meglátja.
Erre tényleg szükség van?
Ne aggódjon, leteszteltük. Vértől csöpögő lóhússal a déli féltekén.
Felhívás keringőre a cápáknak, de visszafordultak.
Nem lehetne éjjel megvilágítani a társamat?
Mert nem látom,
és csak akkor tudom merre van, ha csapkodja a vizet...
- Hé! - ...a kezével...
- Odavonzza a halakat. - Hahó!
Már jön is! Nézzék!
Apró érzékszervek vannak az orrukban. Az áram kikészíti őket.
Ott leszünk a búváraimmal ugrásra készen, ha ne adj' isten elromlana a riasztó.
És mivel vannak felfegyverkezve?
Szigonypuskával vagy...
Teniszlabdás rudakkal.
Nem bántjuk őket.
Csak az orrukra koppintunk.
Semmi fegyver.
Nézze, Diana! Vigyázunk magára.
De ne feledje, hogy az óceán az övék. Maga itt csak vendég.
Gondoljon bele, micsoda reklámértéke lenne!
Nem tudom, mondjuk: „Megúszod szárazon.”
Vagy a bevált recept.
Velem egy hirdetőtáblán, a híres szlogenjükkel a háttérben:
„Férfias erő nők számára.”
Hát persze!
Jó. Köszönöm, Deb!
- Azt hiszem, szereztem egy szponzort. - Ez az! Ügyes vagy!
Ajánlottak egy navigátort.
- Mutass egy navigátort... - Key Westben.
- ...aki nem szélhámos. - Nem csinálhatsz mindent. Kell a fickó.
Mindenki áradozik róla. Az Öböl királyának hívják.
Úgyhogy meghívtam holnapra ebédelni,
neked rendelek halas tacót salsaszósszal,
és a legelbűvölőbb formádat fogod hozni, ugye?
Szép hajó!
Magam terveztem.
Vagy 76-szor rajzoltam újra a terveket.
A nejem már azt hitte, megbolondultam, de tökéletes.
- A neje vagy a hajó? - Mindkettő.
John Bartlett.
- Néztem a sportműsorát az ABC-n. - Csakugyan?
„A győzelem íze, a kudarc fájdalma”, és a többi?
Látnom kell a parancsnoki hidat!
Ahogy parancsolja.
A Golf-áramlat egy igazi bestia.
Gyakorlatilag egy sebes sodrású folyó az óceán közepén.
Kelet felé tart, amíg maga északra.
- Ha nem megy gyorsabban, mint ő... - Hátrafelé megyek.
Igen, tudom. Ugye tudja, hogy nem először próbálom?
Tudom hát.
Nekem nem kell bemutatni a Golf-áramlatot.
Engem az érdekel, miért ön a megfelelő választás.
- Mi a képesítése? - Hé! Mi ez az egész?
Azt hiszi, megpróbálom előadni magam, vagy csak bal lábbal kelt fel?
A régi navigátorom elintézett, tudja?
Beküldött a legnagyobb sodrásba tizennégy órára.
- Sikerült volna, ha nem... - Csak magát okolhatja.
Utánanéztem az akkori navigátorának.
Egy sportvitorlás zsúrpubi, akinek fingja sincs a Florida-szorosról.
Lehet bármilyen képesítése,
ha sosem hajózott erre, ha nem tett bele tízezer órát...
Az ellenáramlatok, az örvények...
Mintha egy lóidomárral köttetné be a mosogatógépét.
- Milyen költői! - Menjünk ki egy pillanatra!
Nyújtsa ki a nyelvét!
Nyújtsa ki!
Érzi?
- Mi ez, só? - Nem, homok.
A Szaharából, 12 ezer km távolságból.
Erre képes ez a szél.
Olyasmire készül, amire még nem volt példa.
Tűpontos útitervre van szükség.
Az áramlat irányát
olyasvalakinek kell kiszámítani, aki érti a dolgát,
hogy az áramlat magának dolgozzon, ne maga ellen.
Negyedóránként újraszámolni...
Egytized fok eltérés keletre, és a Turks és Caicos felé sodródik.
Ha nyugatra, akkor Texas felé, vagy még rosszabb, elnyeli egy örvény.
Ha megint rossz lóra akar tenni, hajrá!
Legfeljebb az életébe kerül.
Hát...
köszönöm az érdeklődését.
- Viszlát! - Ő a nyerő.
Várjon! Mi lesz az ebéddel?
Hozott sört?
- Igen. - Rám férne.
Ha valaki képes rá, az ő.
Ugyan! Biztos maga is látta.
Valamennyire. Különben most nem ülne itt.
Hozott ebédet.
Jó, igaza van.
Őszinte leszek, Bonnie, fogalmam sincs, esküszöm.
Pár nap van az évben,
amikor a szélirány és az áramlat megfelelő hozzá.
Talán. Egy rövidke időablak.
És még akkor sincs rá garancia.
Tudja?
Ráadásul maga ingyen és bérmentve csinálja.
Mi hónapokig készülünk, hogy a végén lefújják az egészet.
Igen.
Tudja, mikor voltam a legboldogabb?
Mikor raketballoztam, még fénykoromban,
és 30 éves voltam,
hülyültünk a csajokkal mindenfelé az országban,
mint a kis csitrik.
Aztán eljön a meccsnap, és beüt az adrenalin.
„Győzni fogok!” Tudja?
Ennyi idősen esélyem sincs újra átélni ezt a csodát, csak vele.
Mennyi lehetőségünk lesz még, hogy érezzük ezt az izgalmat, mi?
Szóval ezért van itt.
Igen ezért, és mert szüksége van rám.
Ne kérdezze, miért!
És magára is ám. Ígérem, nem fog unatkozni.
Egyesek szerint az unalom nem a világ vége.
Kitalálom. Maga nem így látja.
Atyám! Elég csúnya.
Körbekérdezek, mit szokás erre használni.
Van pár ötletünk, hogyan tartsunk a hajó mellett.
Hogy érzed? Készen állsz a 24 órásra?
Igen.
- Igen. - Szuperül nézel ki.
- Nézd! Tök merev vagy. - Igen.
- A vállad? Be szokott még állni? - Nem vészes.
És hogy vagy mentálisan?
Mármint úszás közben.
Jól.
Már 85 dal szerepel a listámon. Neal Young, Janis Joplin, Beatles.
Ha eléneklem ezerszer a „No reply”-t, az 9 óra 45 perc egyenletes tempó.
Kell még egy négynegyedes szám, ami passzol a tempózáshoz.
Azt azért tudnod kell,
hogy ha hatalmába kerít a csüggedés,
és elkezded magad szapulni, akkor...
Azt mondtam, jól vagyok.
Hagyd csak! Majd én.
Oké.
2011. ÁPRILIS 20. KOR: 61 ÉV - 24 ÓRÁS TESZTÚSZÁS
Figyelem! Mindenki figyeljen ide!
Szóval 24 órás tesztúszás.
Ő a mi drága Deenk, ő lesz a kapitány.
Ha ott áll a kormánynál, ne szóljanak hozzá! Oké?
Még sosem hallottam beszélni, de ő a legjobb.
Ez áll az úszónkra is.
Nincs duma, nincs tréfálkozás.
Komolyságot!
Indulás!
- Ismerik egymást. - Szia, Dee!
A vörös fény Nico ötlete volt.
Nem világíthatjuk meg reflektorral. Felbolydulna az óceán.
De a vöröset nem szeretik.
Ha nem visz be élelmet, a teste felemészti magát.
Úgyhogy etetés 90 percenként, de ne közölje vele, mennyi az idő!
És lehetőleg ne sértse meg az egóját!
És ne kiabáljon vele! Kedvességgel többre megy.
De ne babusgassa!
- Ha hallucinál, ne törődjön vele, oké? - Jó. Mutassuk meg neki!
Hát itt vagy! Nézd csak!
Bartlett kijelölte a sávot, nehogy eltávolodj a hajótól.
- A maga műve? - Az enyém.
Az elme a testtel együtt épül le. Ilyenkor kezdődnek a hallucinációk...
Afféle ingermegvonás.
Azt hittem, sirályok csapódnak a vádlimba,
és hogy vér teríti be az arcomat.
Alig látok.
Elképesztő mentális stressznek vagy kitéve.
Valóságos kínzás.
Csak hánytam, és elhagyott minden erőm...
El tudod olvasni, mi van oda írva?
Ez a neved, Diana.
Ez a végzeted.
Szóval forduló után növeljük a csapásszámot!
Az meg mi?
- Mutasd csak! - Csak vicc.
MR. NELSON
Miért hánysz?
Mert...
Mert tegnap 24 órán keresztül úsztam.
Szia! Elintéztem a vízumot. Mehetünk Kubába.
- Jobban vagy? - Aha.
Jól van. Pacsi!
Ma este egy igazi hős látogat el hozzánk.
Diana Nyad, a fantasztikus úszó visszatért,
és egy felfoghatatlan bravúrra készül.
...olyan hőstettet tűzött ki célul, amit 30 évre félre kellett tennie.
Remélem, ezzel hozzájárulhatok
az országaink közötti összhang és béke megteremtéséhez,
egyfajta összetartozás-érzéshez.
Alig várom, hogy útnak induljak,
amikor a kedvező időjárás ezt lehetővé teszi.
Köszönöm!
Luke! Tessék!
Köszi szépen!
Finom.
Figyelem!
Szeretnék valamit megosztani önökkel.
Miközben várjuk, hogy a természet jelt adjon,
fogadalmat tettem önmagamnak, hogy soha, de soha nem fogom feladni.
Mind óriási áldozatot hoztak.
Nincs fizetség, sem juttatás, sem garancia.
De ha valami, akkor ez az ügy megéri az áldozatot.
Életem küldetése, hogy ne mondjam, a végzetem,
helytállni a kiszámíthatatlan körülmények között,
megküzdeni az elemekkel.
Én leszek az első Nyad.
Ha megnézik, a szótárban a nevem mellett az áll...
- Remek, Diana! - ...vízi nimfa.
Köszönjük! És igyunk a végzetre,
mindannyiunkra és Kubára!
- Kubára! - Oké?
- A kegyes időjárásra! - Igen.
Ha nem indulunk el pár héten belül, lehűl az idő.
- Egy év veszne kárba. - Igen.
Hogy fest a helyzet?
Három meteorológus segít megbecsülni az áramlat tengelyét és az időjárást.
Egy Marylandben, egy Washingtonban és egy a Miami Hurrikánközpontban.
- Összevetem a modelljeiket. - És?
Ez egy orosz rulett.
Talán lesz egy időablak, ha elvonul a vihar.
Az esélyeinket a csekély is a közepes közé tenném.
- Szia! - Muszáj kiszabadulnom.
Elmegyek futni vagy valami.
- Kinéztél már az ablakon? - Készen kell állnom.
Már készen állsz.
Beléd botlottam a konyhában. Mintha falnak ütköztem volna.
Figyelj, nem akarom, hogy kiégj!
Maradj nyugton, és légy türelemmel!
Tudom, hogy nehéz.
Ami azt illeti, nem tudod. Téged nem érint.
Te könnyen beszélsz, tudod?
Hagyd ezt a hülye dumát!
- Ezt az egész egoista szarságot. - Mi?
- Hitelt vettem fel a házamra. - Képzeld, én is!
A szó, amit keresel, az a „köszönöm”.
Csak így faképnél hagysz?
Ne, menj csak!
Jó, semmi gond. Szívj el egy spanglit, vagy tudom is én.
Jógázz! Olvasgass!
Nem hoztam könyvet!
Elült a vihar.
Eljött a pillanat.
Itt az idő, Diana. Indulunk.
A világon 16 millió nyílt vízi úszó van.
Ebből 116-an úsztak életükben huszonnégy órán keresztül egyfolytában.
De 48 óránál többet csak 12-en, mióta világ a világ.
És a 12 közül Nyad egy medúzákkal, cápákkal teli helyszínt választott,
a világ leghatalmasabb és legsebesebb víztömegét.
Több mint 52 órán át kell úsznia, hogy célba érjen.
Ha minden tökéletesen alakul.
Köszönöm!
Jól van, készen áll. Húzódjanak hátrébb egy kicsit!
Köszönöm szépen mindenkinek!
Menni fog. Szuper leszel, Diana.
- Előre! - Előre!
Bátorság!
2011. AUGUSZTUS 7. KOR: 61 ÉV
166 KILOMÉTER KEY WESTIG
Az összes interjúban, de még a buszon is azt kérdezik tőlem:
„Egy látszólag épelméjű,
gyönyörű ifjú hölgy miért vállalja önként ezt a kínzást?”
A maratoni úszásban a siker kulcsa, bármilyen mazochistán hangzik,
hogy az érhet révbe,
aki a legtovább képes elviselni a legpusztítóbb fájdalmat.
166 KILOMÉTER KEY WESTIG
Bartlett! Hogy fest onnan a helyzet?
Jól.
Egyelőre.
Quinientos uno, quinientos dos,
quinientos tres, quinientos cuatro,
quinientos cinco, quinientos seis...
Doscientos uno, doscientos dos, doscientos tres...
Négyszázhatvanegy, négyszázhatvankettő,
négyszázhatvanhárom...
127 KM KEY WESTIG
Hétszázhuszonkilenc, hétszázharminc...
Hétszázharminckettő, hétszázharminchárom,
hétszázharmincnégy, hétszázharmincöt...
101 KILOMÉTER KEY WESTIG
Nyolcszázhetvenkilenc, nyolcszáz...
92 KILOMÉTER KEY WESTIG
Négyszázkilencvenhárom, kilencvennégy, kilencvenöt, kilencvenhat...
Diana!
Gyere fel enni!
Parancsolj!
Bonnie, a vállam!
Egytől tízig?
Hat.
Jesszusom! Egy átlagembernek az nyolcas. Rendben.
- Doktornő! Kérek pár Tylenolt. - Vettem.
Figyelj! Szólj, ha valami gond van!
- Oké. - Nem kell hősködni.
Gyerünk már!
Tessék!
Sikerült?
Jól van.
Jól vagy?
Megyünk tovább.
Előre!
87 KILOMÉTER KEY WESTIG
A picsába!
Az óceán kezdettől fogva könyörtelen volt,
de ő csak úszott tovább.
Sok tengervizet nyelt.
A tengeribetegség a 15. óráig kínozta, ami teljesen leszívta az erejét.
Nem maradt meg benne az étel, de nem adta fel.
- Bon! - Mi a baj, Diana?
Jól vagy?
Jól vagyok.
Csak...
Állj meg, Diana! Nézz rám!
Ne beszélj!
Minden oké.
A francba!
Allergiás rohama van. Mi a francot adott neki?
- Enterint. Hasonló a Tylenolhoz. - Nem, megbeszéltük!
Allergiás. Nem szedhet bármilyen gyulladáscsökkentőt. Baszki!
A változó szelek miatt a navigátornak eleinte útvonalat kellett változtatnia.
Északkeleti irányba úszott Florida partjai felé,
a legvadabb vizek közé.
A mostoha idő a tervhez képest háromszor annyi energiát emésztett fel.
A könyörtelen időjárással való reménytelen küzdelmét látva
Dianát kihúzták a vízből.
Öt percig kellett győzködni, hogy nincs semmi esélye.
Azt ismételgette: „Mit kellene még tennem? Van még bennem legalább 30 óra.”
Diana Nyadet ölben kellett felvinni a hajóra.
Negyvenkét órát bírt ki a Florida-szoros zord vizében.
Bár a sós víztől bedagadt a szeme, az ajka és a nyelve,
a 28 éves maratoni úszó folytatni akarta az úszást.
Nem akartam feladni, és örökre hátat fordítani az úszásnak.
Nyad 137 kilométerre volt Key Westtől.
A tenger legyőzte Diana Nyadet.
- Már több mint 24 órája úszik. - Igen.
Egy ideje alig kap levegőt.
Már itt kéne tartanunk.
Ha 3-4 percnél többet várunk, az áramlatok kicsinálnak minket.
- Kelet felé sodródunk. - Afrika felé.
Dupla tempót kéne úsznia, hogy ledolgozzuk.
Fújja le!
- A francba! - Tudom.
Diana! Gyere közelebb a hajóhoz!
Vedd le a az úszószemüveged! Nézz rám!
Nézz rám!
Nem!
Ki kell jönnie!
- Nem harcolhat az áramlatokkal! - Fogja be!
Diana! Hiába úszik, cseppet sem halad.
Két lépést teszünk előre, 15-öt hátra. Ez esélytelen.
Mindent megtettél, ami emberileg lehetséges.
Mindent! Király vagy!
Közbeszólt az anyatermészet.
2011. AUGUSZTUS 9. 85 KILOMÉTER KEY WESTIG
Őszintén szólva...
még csak nem is fáj semmim.
Komolyan mondom.
...keletre sodorta Nyadet a kijelölt útiránytól.
Ne feledjük, hogy 61 éves.
Huszonnyolc évesen ugyanerre vállalkozott.
Akkor is az erős áramlatok és a mostoha időjárás késztette feladásra.
Pedig úgy szurkoltam neki! Vajon megpróbálja harmadszor is?
2011. SZEPTEMBER 23. KOR: 62 ÉV - HÉT HÉTTEL KÉSŐBB
166 KILOMÉTER KEY WESTIG
Vigyázzon az ajkára!
Itt van az oxigén. Ahhoz pedig most ne nyúljon!
Bartlett!
Bemutatom Jon Rose-t, az új orvosunkat.
- Köszöntöm a Titanicon! - Ne figyeljen rá! Született pesszimista.
- Üdv! - A kishitűség a boldogság kulcsa.
Csak nehogy az úszó meghallja!
Figyelj, Diana! Visszavennél picit a tempóból?
Ez 58 karcsapás percenként.
Fogd vissza magad!
- Jól van. - Várjunk csak! Maga számolja?
Igen, hallom.
Ahogy belecsap a vízbe minden egyes tempónál.
Ennyire bediliztem.
Adtam neki abból a kávépasztából. Megy, mint a golyó.
Fogd vissza, ameddig csak tudod! Pár órán belül brutális lesz a sodrás.
Jól van.
Jól állunk, emberek.
Jéghegyekre figyelni!
126 KILOMÉTER KEY WESTIG
- Éget! Segítség! - Diana! Mi történt?
- Semmi baj, Diana. - Segítség!
- Itt vagyok. - Tűz van!
Nyugalom!
- Megyünk. - Basszus!
- Mi az? Valami medúza? - Jesszus!
Ez nem portugál gálya!
Luke! Hívd a medúzaszakértőt, és mondd el, mit látsz!
Tűz van!
Jon Rose, ússzon közelebb hozzá!
Ne érjen hozzám!
Senki sem fog hozzád érni.
Ússz közelebb!
- Közelebb! - Húzza ki!
Diana! Gyere közelebb a hajóhoz!
Adja be az injekciót!
Így, ni! Oxigént kérek.
A szakértő szerint kockamedúza.
- Nem kéne itt lennie. Halálos is lehet. - Szent ég! Húzzuk ki!
- Jöjjön, kihúzom! - Jon Rose!
- Ne! - Húzzuk ki!
Maradok. Úszom.
Diana, az életed a tét.
Az életem.
Ne!
Nem. Maradok. Úszom.
- Semmi bajom. - Jó.
Orron be, szájon ki!
Használd ezt! Tessék!
Gyerünk, fogadd el!
Ez az!
Jó nagy levegő, gyerünk!
Jó.
Nem...
Nem akarom feladni.
- Nem akarom feladni. - Tudom.
Szóval,
folytatni akarja.
Jól érzi magát.
Szóval mi a pozíciónk?
Ugye csak viccelsz?
Bármikor meghalhat, téged meg a pozíciónk érdekel?
Mi a fenét művelünk?
Ez az ő álma, nem igaz?
Az ő döntése, és...
És olyan messzire eljutottunk.
Igen.
Jól van. Ha nyugodt a lelkiismereted.
Csak olvasd le a helyzetünket, kérlek!
95 KILOMÉTER KEY WESTIG
A szakértők szerint a kockamedúzák a sekély vizekből költöztek ide.
Felmelegedés. Iszonyatosan szaporodnak.
Elvileg magunk mögött hagytuk őket.
Bartlett szerint azért nem sodródtunk el nagyon,
mert olyan jó tempót úsztál.
Jól jövünk, tudod?
De ne hajtsd szét magad! Lassan!
Jól van, indulás!
Figyelem, indulunk!
Rajta! Igen!
A medúzák ellen.
A biztonság kedvéért.
Fantasztikus!
Betett a pihenő?
Próbálok korrigálni. Egy picit északkelet felé sodródtunk,
de elégedett vagyok a pozíciónkkal.
- Pedig sosem vagy elégedett. - Tudom.
Diana várakozáson felül úszik.
Úgy 72,7 kilométerre vagyunk a marinától.
Ha így folytatja, napfelkelte előtt megpillantjuk Floridát.
Csini vagy.
Mehetsz.
Remekül áll. Csodálatos!
Előre!
Gyerünk!
Ezért kell minden hossz, minden erőfeszítés,
ezért hajtunk titeket a képességetek határáig.
Ha mindent beleadtok,
szívvel-lélekkel, teljes erőbedobással küzdötök,
bajnokokként szálltok ki a medencéből.
- Halljátok? - Igen.
Akkor háromra! Egy, kettő, három!
Párducok!
Mindent bele, Nyad!
Gyerünk!
Gyere!
Gyerünk, Nyad!
Ez az! Megcsináltad!
Ne!
Elég! Ne!
Az arcom!
Csápok!
Húzzuk ki a vízből!
Diana, maradj ott!
Nyad!
Ha ledőlnél, ott a vendégszoba. Menj csak!
Mi van vele?
Nem hallok semmit.
Ne!
Gyerünk, Diana!
Ne csináld ezt! Lélegezz!
Kicsim! Lélegezz!
Lélegezz! Nagy levegőt!
Tudom, hogy képes vagy rá. Lássam!
Nagy levegőt!
Ne szórakozz velem, Diana! Lélegezz már!
Mi történt?
Fújd ki!
Rajta, fújd ki!
Diana, fújd ki! Gyerünk!
Édes istenem!
Jesszusom!
Bonnie, nézd csak!
Igen.
Azt hiszi, most is úszik.
Még mindig úszol, kicsim?
Jól van, ússz csak!
És lélegezz!
Le kellett volna fújni.
Azt mondani: „Vége, ennyi volt.”
Miért nem mondhatom ki,
mennyire feldühít, hogy ezek a tengeri állatok intéznek el?
Hogy hülye medúzák terítenek le.
Ez annyira méltatlan hozzám!
Ha így beszélsz,
azzal minket alázol meg.
Mindenkit. Engem, Bartlettet, John Rose-t, Luke-ot, Deet.
- Mi mindent beleadtunk. - Tudom.
Így van, és halálra rémültünk.
- Tudod, mit éltem át? - Tudom.
Nem tudod.
A szemem láttára haltál meg.
Tizenöt másodpercig azt hittem, meghaltál.
Mert már megint képtelen voltam ellentmondani neked.
Csak bólogattam: „Aha, persze.”
- Nem fogom ezt újra átélni. - De nem haltam meg. Itt vagyok.
Jól vagyok, és nem fogom feladni.
Jól van?
Minden alkalommal rengeteget tanultam. Saját magamról is.
Na és mit tanultál?
Nem akarom azt érezni, hogy nem tettem meg mindent.
Belepusztulnék.
Ezt tudom. És még?
Csak még egyszer. Még egyszer, utoljára.
És vége. A következő évet edzéssel töltjük,
és keresünk valami megoldást a medúzaproblémára.
Ami azt illeti, találtam egy kockamedúza-szakértőt.
Hogy találtál máris egy szakértőt?
Úgy hívják, internet, Bonnie.
Az illető orvos.
És igazán vagány csajnak tűnik.
Van fogalmad róla, mennyire fárasztó a barátságod?
Legközelebb ne kapjon EpiPent!
A kockák csípése egy epinefrinbomba. Jó, hogy nem lett túladagolása.
Tudja, csak úgy vállaltam el, ha meg tudom védeni a kockamedúzáktól.
Szóval mit gondol? Őrültség?
Nem csíphetik meg újra.
A méreg nem ad immunitást. Épp ellenkezőleg.
Szóval nem ismétlődhet meg.
A ruhát kifejezetten erre terveztem.
Segít majd, de attól még ez az egész őrültség.
Amellett iszonyatosan metál.
Hahó, Bonnie!
Ez valami brutális.
Sajnálom, ez az előírás. Egyedül kell felvenned.
Nem fog menni.
Akkor hagyja!
Legfeljebb meghal.
Mondja, nem tartana velünk?
Csodálatos kaland lesz.
Baumgartner nem fél az ugrástól, mert keményen megdolgozott érte.
Korábban leugrott már...
Mi az? Mit csinálsz?
- Távirányítót! - Mi az?
...a riói Krisztus-szoborról...
Ezt nézd!
Ez a létező legnagyobb kihívás. Az ultramaratoni úszás csúcsa.
Ez most komoly?
Szinte még kisbaba.
...mintha világrekorddal nyernék aranyérmet az olimpián.
Sőt, talán még nehezebb is,
mivel még senki nem volt rá képes.
Tudjuk, hogy senki nem volt rá képes.
- Ez benne a lényeg! - Befejeznéd az üvöltözést? Nem hallom.
Nem lesz rajtam búvárruha, nem lesz cápaketrec...
Ez egyszerűen elképesztő!
Ez az én nagy lehetőségem. Megfoszt életem álmától!
A legjobb, legprofibb csapat fog segíteni...
Ez egy az egyben az én úszásom.
Hol egy kockamedúza, mikor szükség lenne rá?
Ezt inkább meg sem hallottam.
Megállt.
Jól van, elment a jel.
Hol?
Hol tűnt el?
- Itt, ni. - Mi?
Hibás a jeladó? Várjunk csak!
- Várj! - Kiszállt?
Odanézz! Egy pillanat!
Bekapcs!
Egy medúzaraj támadása
feladásra késztette Ms. McCardellt mindössze 11 óra eltelte után.
- Ez az! - Ez az!
Igen!
Egy a számon jött ki.
Sikerült valahogy kipiszkálnom,
de végül már könyörögtem a csapatnak:
„Ki kell jönnöm, mert ez nem lesz jobb. És ez még csak a kezdet.”
- Rémes! - Nem térek vissza. Vége.
- Nem kísérli meg újra? - Nem.
Bonnie, kelj fel!
Bonnie!
Kubába kell mennünk. Azonnal!
Az összes modellem szerint kizárt.
Az Észak-atlanti-áramlat megrekedt a 17. szélességnél.
Viharrendszerek közelednek Afrika felől, nem is beszélve a Golfról.
Óriási gondjaink lesznek, ha belebotlunk a rohadt keleti szélbe.
Nem ez a megfelelő alkalom.
- Ellenőrizze újra! - A modellek jók, sajnálom!
Szeretné telibe kapni az áramlatot? Ahogy óriási hullámok zúdulnak az arcába?
Okádni, miközben sodródik a Bahamák felé?
Jó mókának hangzik?
Ha tovább várunk, vége az idénynek.
- Túl hideg lesz! - Tudom.
Nem csak itt lehet úszni.
Menjünk máshová!
- Guam igen kellemes ilyenkor. - Guam?
- Mi baja vele? - Az, hogy nem Kuba!
Mikor hallgat végre a szakértelmemre?
Pardon, maga mindent tud.
Nem, maga a szakértő, oké. De én vagyok a főnök.
- Főnök? - Megyünk.
- Nem fogok még egy évet várni és edzeni. - Túl veszélyes.
Rácsörögtem az atlantai időjósomra, és Greg szerint nem lesz gond.
Hát ha Greg azt mondja! Ki a fene az a Greg? Sosem hallottam róla.
- Nem az ő felelőssége. - Így van, nem az övé. Hanem az enyém.
Én döntök, fogadja el! És tudja, mit? Megyünk!
Mi a fenét művelsz?
Bartlett!
Beszélhetnénk?
Ne haragudj, ez csak...
Azt hiszi, én nem akarok menni?
Elkevel hét utat mondtunk le a hónapban, hogy ez beleférjen.
Csak meg akarom óvni az életünket.
Tudom.
Veled is hogy bánik!
Láttam, ahogy negyven órán keresztül ácsorogtál a taton.
Pisilni sem mentél el, hogy ne hagyd magára Dianát.
Ezt vajon látja?
Megköszönte neked valaha?
- A maga módján. - Dróton rángat téged.
Na! Nem is ismersz. Köztünk van egy...
Ugyan, Bonnie! A kedvéért sutba dobod a józan ítélőképességed
minden egyes alkalommal.
Tudom, hogy kockázatos.
A francba vele!
Ha már idáig eljutottunk, hadd próbálja meg!
Ugyan! Mit fogsz csinálni?
Haza akarsz menni,
hogy turistákat furikázz egész szezonban?
Gyerünk!
Olyan közel járunk.
2012. AUGUSZTUS 20. KOR: 62 - 93 KM KEY WESTIG
Négyszáznyolcvanhárom, négyszáznyolcvannégy,
Négyszáznyolcvanöt...
Mondtam, hogy nem ez a jó alkalom!
Négyszáznyolcvanhat,
négyszáznyolcvanhét...
Két másodpercre volt!
Fel kell vennünk a kajakosokat.
- Dee! Tartsd az északi irányt! - Basszus!
Túl vagyunk a 49 órán.
Áll a víz a hajón!
Bonnie! Húzd ki!
Diana!
- Diana! - Diana!
- Nico? Látod? - Nem!
Diana!
Minden rendben.
Ügyes! Ez az!
Elvitathatatlan.
Ha elfogadod az edzésmódszereimet...
Négyszázhetvenhárom...
Az inged.
Négyszázhetven...
Sosem láttok többé!
Diana!
Hová tűnt?
Diana!
- Ott van! - Diana!
Diana! Ússz a hajóhoz! Kihúzunk!
Nem! Maradok!
Képes vagyok rá, Bon!
Elment az eszed? Nem!
Mindjárt vége!
Esküszöm, nem...
A hajót elárasztotta a víz!
Nem kockáztatom senki életét!
Várjuk meg, míg elül!
Szóval áldozzam fel magam ezért?
Ez lett volna a hét szívmelengető története,
de végül másképp alakult.
Diana Nyad újra a szárazföldön.
Célja, hogy ő legyen az első, aki átúszik Kubából Floridába,
cápaketrec segítsége nélkül, ma hajnalban meghiúsult.
Nagyjából 77 kilométert tett meg,
vagyis kétszer úszta volna át a La-Manche csatornát,
de útja itt véget ért.
Egyvalaki mondhatja meg, hogy itt a vége. Én.
Te talán bírod, de mindenki más kimerült.
Csúnyán megsértetted Bartlettet, Nicónak pedig el kell mennie dolgozni.
Klímát fog szerelni.
Nico azt mondta, hogy ez élete nagy kalandja.
Te tényleg nem érted, ez mekkora terhet ró ránk?
Semmi pénzünk.
Rámegy az időnk, a lelkünk. Évek óta ez megy, Diana.
Szívjátok fel magatokat!
Egy csapat vagyunk, nem?
Baromi gáz a felsőbbrendűségi komplexusod, tudod?
Szerintem pedig mindenkinek receptre kéne felírni.
Hogy megértsék, ők a főszereplői a saját életüknek.
Pontosan. A saját életemnek!
A sajátomnak!
És én is szeretnék csinálni ezt-azt.
Igen? Például mit?
Nem tudom.
Ez benne a tragédia, hogy még csak nem is tudom.
Mire vágyok én? Én mit akarok csinálni?
De egyet mondhatok. Ezt én döntöm el, nem te.
Szerintem meg kéne békélned a tudattal, hogy meg is halhatok.
Ezt hogy érted?
Én is megtennem érted, ha ez tenne boldoggá.
Nahát, tényleg? Igazán megtennéd?
Igen. Képzeld azt, hogy érzed a zsigereidben,
képes vagy valamire, amit csak te vihetsz véghez.
- Mint a végzet. - Elég a végzetből!
- Nyad... - Tudom, mit jelent a neved!
- Az apám... - Egy seggfej volt.
Igen, egy igazi seggfej!
De ő megértette a végzetemet!
Ez nem rólad vagy a végzetedről szól,
hanem rólam, érted?
Végre egyszer az életben!
Rám egyáltalán nem is gondolsz.
Arra vágysz, hogy kövesselek, mint...
Hogyne gondolnék rád? Jobban tudom, mit érsz, mint saját magad.
Hallod, mit beszélsz? Rém lekezelő vagy!
Tudom, hogy a világ azt várja el tőlem, hogy kussoljak,
maradjak veszteg és készüljek a halálra, de hogy te is?
Elég!
Nem megy.
Nem nyugszom bele a kudarcba.
Velem tartasz?
Nem.
De az edzője! És maga itt ül, miközben versenyre készül.
Testi-lelki harmóniára van szüksége.
Ön szerint jól úsztam a versenyeken?
Azt mondogatta: „Nem szólhatsz róla. Ami köztünk van, különleges.”
„Ez csak a miénk, nem árulhatod el.”
„Nem értenék meg.”
„Kirúgnak az iskolából, és sosem lesz belőled olimpikon,
mert elveszítenél engem.”
„Egy kislány ezt nem értheti.
Egy férfinak szüksége van erre. Egy nap megérted.”
Negyedik kísérlet.
Az indulás előtt, pattanásig feszült idegekkel.
Gőzöm sincs, mi vár rám, de hajt az akaraterő,
az emberi lélek csodája.
A bátorság.
Ő Bonnie, az edzőm.
Ő gondoskodik a szükséges kalória- és elektrolitbevitelemről.
Ez is Bonnie.
A vereségnek nincs helye az ember képzeletében.
Őszintén hiszünk benne, hogy sikerülni fog.
Minden egyes alkalommal.
De...
mégiscsak
négy kísérletből négy kudarc.
Jól van.
Gyerünk, Nyad, te hülye picsa!
Igen?
Még mindig dühös vagy rám?
Csak mert én őszintén sajnálom.
Amiket a fejedhez vágtam,
és úgy általában a viselkedésemmel súlyosan átléptem a határt.
Köszönöm!
És nem haragszom rád.
De ha újra arra kérsz, hogy tartsak veled, az nem lehetséges.
Tudod...
megvan a magam baja.
A törlesztők, tudod? Vissza kell mennem dolgozni.
Végül mindig bekopogtat a valóság.
Dehogy, megértem.
Talán egyszerűen lehetetlen.
Úgy véled,
fogadjam el a társadalom által meggyalázott,
középszerű normát, hogy mi a lehetséges?
Bonnie is otthagyott.
Hagyd ezt a baromságot! Bonnie imád téged. Elválaszthatatlanok vagytok.
Tudod, nem arról van szó, hogy ne látnám, milyen vagyok,
hogy mennyire...
Radikális?
Ha finoman fogalmazunk.
Miért olyan nehéz?
Igen, miért olyan nehéz
embernek lenni?
Tudod, semmi sem hasonlítható ahhoz az érzéshez.
Megtapasztalni ezt a kalandot a tengeren.
Rendíthetetlenül mentél előre,
a delfinek a nyomodba szegődtek,
és nekem, Bonnie-nak és a többieknek egy rugóra járt az agyunk:
„A fenébe is, megcsináljuk! Sikerülni fog.”
Ez az őrültség, amiben mindannyian hittünk.
Az az eufória.
Azért az elég frankó volt.
Igen, bár én mindezt nem láthattam.
De éreztem.
Ez igaz.
- Te bent voltál a vízben. - Igen.
És magamnak dudorásztam a sötétben.
Tökös dolog volt, Diana.
Nagyon is.
Hát, azt hiszem, nekem most...
Dehogyis, persze. Természetes.
Jó éjt, John!
Jó éjt, Diana!
Hívtalak.
Hagytam üzenetet.
Diana, ne kezdjük ezt megint!
Persze, tudom.
Egyszerűen látni akartalak.
Beszélgetni.
Jó.
Láttam az újságban, hogy Jack Nelson meghalt.
Igen.
Vártam a hívásod.
Nem fog hiányozni.
- Utálom az áldozatszerepet. - Tudom.
Ott a neve a Hírességek Csarnokában,
hiába mondtuk el a nyilvánosság előtt, hogy zaklatott minket.
Hát nem elképesztő?
Istenem!
Legszívesebben magam öltem volna meg.
- Megtettem volna. - Igen?
- Igen. - Na és hogyan?
Levágtam volna a farkát.
Életlen késsel egy gránit vágódeszkán. Hadd vérezzen el!
Miért gránit?
Nem tudom, így képzeltem el.
Nem tett bennem kárt, nem csinált ki.
Megvagyok, jól vagyok,
de vannak olyan pillanatok, mintha újra 14 éves lennék, és...
mintha az ő hangja törne elő belőlem,
és iszonyú dühös leszek magamra.
Miért nem ellenkeztem jobban?
Valóságos amazon voltam.
Kicsim! Ez nem így működik.
Pontosan tudod.
Igen. Valóban tudom.
Mégis...
Úgy értem...
olyan kedves volt velem.
Mármint eleinte.
Szívecskét rajzoltam a füzetembe, benne a nevével,
ő pedig meglátta.
Tudod? Ezt még senkinek sem mondtam el.
Gyere!
Igenis amazon vagy.
Függetlenül az úszástól egy amazon vagy.
Ezt tudd!
Tudom.
És nem fogok beletörődni.
Jogomban áll próbálkozni.
Igen, Diana.
Szóval most...
edzek, verbuválok egy csapatot,
és találkozunk, ha visszajöttem.
- Vacsorázhatnánk együtt. - Persze.
- Jól van. - Mindig szurkolni fogok neked.
Az első sorból.
James!
Balra legyen tőlem a hajóval, hogy lássam, ha levegőt veszek!
És megtenné, hogy 90 percenként kivesz egy olyan zacskó trutyit a hűtőből?
Bonnie, a segítőm közvetlenül a számba cuppantotta.
Tudja, mit? Hagyja!
Nem érdekes.
Pár perc múlva készen állok.
Gus, van kedved sétálni?
Gyere, kutyuli! Indulás!
„...volna még tennem?
Nem hal meg végül minden, s mind túl korán?
Mondd, te mihez akarsz kezdeni
egyetlen vad és becses életeddel?”
Jesszusom, Mary Oliver! Hát ez...
Egy rádiós interjújában Oliver elmondta,
milyen sokat jelent neki az egyszerűség.
Számos versében a természet dicséretét zengi,
de azt is elbeszéli, milyen zaklatásnak volt kitéve
ohiói gyermekévei alatt.
Mint 2012-ben elmondta,
e két szenvedélyben talált menedékre.
Rajongott a természetért és az elmúlt korok költőiért.
KUBA, 2013
Na figyu!
- Mondani akarok valamit. - Bonnie, te mit...
Ne szakíts félbe!
Azért vagyok itt, mert...
gondolkodtam,
és...
te vagy a legfontosabb az életemben bohó fiatalságunk óta.
Mindent együtt csináltunk.
Néha buli volt, néha uncsi, néha szívás.
Próbáltam egyedül boldogulni, de ez nem ugyanaz.
Nem szokásod feladni.
A lényeg az...
hogy mindketten öregszünk.
Nem leszünk már fiatalabbak, és...
ha meghalsz...
szeretném, ha engem látnál utoljára. De ne halj meg!
De ha így történne, melletted leszek.
Huszonnyolc évesen elhatározta, hogy ő lesz az első,
aki 166 km-t leküzdve átúszik Kubából Floridába,
védőketrec nélkül.
Harmincöt évvel azután, hogy belevágott,
a 64 éves Diana Nyad bízik benne, eljött az idő, hogy végre sikerüljön.
Ötödjére veselkedik neki, hogy átússza a Havanna-Florida távot.
Ezúttal is a szél, a sodrás, a kiszáradás és a kihűlés lesz az ellenfele,
és a három nap alatt, amíg eléri Floridát, bármi közbejöhet.
De jó látni titeket!
Helló!
- Helló! - Helló!
Hát itt vagy!
Igen.
Te győzted meg?
Nem, én...
Elke szerint olyan csórók vagyunk, hogy már úgyis mindegy.
De én döntöm el,
szabad-e az út. Érted?
Te döntesz.
- Mi az? - A megszólalásig hasonlítasz egy fókára.
Mi ez az új maszk? Valahogy az előzőnél is rosszabb.
Angel kikötötte. Volt, aki lenyelt egy medúzát.
Mi lett vele?
Szerinted? Meghalt.
Diana, többiek! Ezennel életbe lép a vörös riadó!
Holnap megpróbáljuk.
- Igen! - Ez az!
Hurrá!
Remek! Belevágunk.
Najádok, vízi nimfák, végzet. Igaz?
Tudod, mivel ugye Aris...
nem is a vér szerinti apám...
Úgy értem,
tulajdonképpen én nem is...
Hé!
Figyelj rám!
Te vagy az igazi Nyad.
Előre!
2013. AUGUSZTUS 31. KOR: 64 ÉV
166 KILOMÉTER KEY WESTIG
A fenébe!
Odanézz!
Ugye nem lehet, hogy elromlott a riasztó?
A francba!
Megnézem, mi van a riasztóval.
Jól van.
Hétszázharminckettő,
hétszázharminchárom...
Mi történt?
Mi az?
- Jézus Mária! - Látod?
- Felhozzuk? - Bonnie!
Hívd Dianát a hajóhoz!
Állítsd le a motort!
Diana!
Diana! Gyere a hajóhoz!
Na csapkodj, könnyed babaúszás!
Mi folyik itt?
- Megjavítom a riasztót, nyugalom! - Ne nézz oda!
- Működik vagy nem? - Azt hiszem, igen.
„Azt hiszi.”
Elment.
Ez az!
- Ez az! Szép volt! Köszönöm! - Igen!
Kösz mindenkinek!
143 KILOMÉTER KEY WESTIG
Belevág a számba.
Hajnalig bírd ki! Utána biztonságban vagyunk.
Először a sapkát! Úgy van.
A fene egye meg!
- Tessék! - Köszönöm!
Akartam is kérdezni.
Hogy csábított vissza?
Kellemesen elbeszélgettünk.
És...
beteg vagyok, Bonnie.
Diana nem tudja.
Jézusom!
Igyekszem méltósággal viselni.
Értem.
Mindegy.
Gondoltam, végig tudok csinálni egy utolsó kalandot.
Igen.
- Az úszó. - Az úszó.
66 KILOMÉTER KEY WESTIG
Négyszázhetvennégy,
négyszázhetvenöt,
négyszázhetvenhat...
Bonnie!
Végre sikerült telibe kapni a sodrást.
Észak felé viszi Dianát.
Csak tartsuk benne a lelket.
Diana!
Gyere ide!
Parancsolj! Babaúszás, ez az!
Jól csinálod.
Tessék!
Nem akarlak megtömni, esküszöm.
Csak legyen benned egy kis folyadék!
Még legalább másfél decit!
Szükséged van rá. Úgy, ni!
Tudom.
Sok vizet nyeltél.
Látod?
Jól van, Floridába tartasz.
Arra!
Floridába mész, Key Westbe.
Ez az! Remekül csinálod.
Egy életerős tempót! Csak egyet!
Úgy van!
Még egyet!
Most járunk 120 kilométernél.
Ez az eddigi rekordunk.
Nem hittem volna, hogy itt látom.
A Tádzs Mahalt.
Káprázatos!
Ússz egyenesen felé, Diana!
Arra van.
Végig a sárga köves úton?
Igen. Sárga köves út vezet a Tádzs Mahalhoz.
Ússz tovább!
Menj szépen!
Miss Nyad tartja a Capri és Nápoly közötti táv rekordját.
...az elismerés nem csak vágyálom...
Mintha egy irdatlan méretű bálnává változnék.
Tíz méter széles vagyok, hihetetlenül izmos és vállas.
Megküzdök a tengerrel, és semmi sem állíthat meg.
Azt hittem, sirályok csapódnak a vádlimba,
és hogy vér teríti be az arcomat.
Hatvan óra megállás nélkül a nyílt tengeren.
Felér egy olimpiai arannyal.
Ez az úszás sokkal közelebb áll a lehetetlenhez, mint a lehetségeshez.
Amikor partot érek, egy pillanatra megcsap a halhatatlanság szele.
Hé, te! Igen, te! Menj tovább!
Bonnie!
Látod?
Te is látod?
Diana!
Gyere fel!
Ez az.
Többé nem kell felvenned a maszkot.
Szemüveget le!
Jól van.
Diana, nézz rám! Kérlek!
- Ne! - Nézz rám!
Vége van?
- Nem... - Elsodródtunk?
Behozom az időt.
- Nem... - Bonnie! Nem szállok ki a vízből.
- Elég, Diana! Nézz oda! - Behozom.
- Látod ezt? - Nem szállok ki.
Látod ott, a horizonton? Nézz oda!
Látod?
A napra gondolsz?
Az nem a nap, szívem.
Azok Key West fényei.
Csak azt akarom mondani, hogy ez az utolsó éjszaka.
Még egy nagy hajrát!
Ha mindent, de mindent beleadsz,
akkor ma eléred Floridát.
De addig még sok van hátra, oké?
Legalább 12 óra.
Elő kell venned a tartalékaidat.
Képes vagy rá? Igen?
Igyunk egy kicsit!
Remekül csinálod.
Diana! Gyere közelebb, és maradj egy vonalban a hajóval!
Még nincs vége.
Lassíts!
- Rossz felé megy, és pazarolja az erejét. - Tudom.
- Kéne még egy tized csomó, vagy vége. - Tudom, basszus!
Mit csinálsz, Bonnie?
Ez komoly?
Diana!
Bejöttél hozzám a vízbe.
Jól figyelj!
Már csak egy egész picit kell úsznod.
- Oké? - Ne érj hozzám!
- Nem fogok. - Nem érhetsz hozzám.
Egy csapat vagyunk, igaz? Mindent együtt csinálunk.
Ne törődj vele, hogy mi történik körülötted!
Nem kell más, csak pár erős tempó.
Szerinted menni fog?
Mit szólnál, ha úsznál öt jó tempót?
Gyerünk! Képes vagy rá.
Erős vagy, mint egy bivaly.
Nem hagyom, hogy feladd.
Próbáld meg! Tuti sikerül.
Csak egy jó tempót a kedvemért!
Csak egyet, és végeztünk.
Egyetlenegyet.
Ez a beszéd! Csodálatos!
Csak még egy utolsót!
Ez az!
Még egyet!
- Jól van. Még egyet! - Bonnie!
Ne beszélj! Key Westre tartogasd az erődet!
Szeretlek!
Én is téged.
Rajta, még egyet!
Csak egyet. Menni fog.
Ez az!
Ez az, kitartás!
Kitartás!
Egy jó nagy tempót!
Szép volt!
Ez az, kicsim!
Arra megyünk.
Arra.
Megy ez, szívem.
Felvágós!
- Elindultunk, nem? - El, Bonnie.
Emberek! Közel a cél.
Mi a baj, Bartlett?
Menni fog.
Csak homok ment a szemembe.
Gyerünk, Dee!
Diana!
- Sikerülni fog! - Úgy ám!
Egyszerűen ámulatba ejtő!
Féltávnál fokozni tudta a tempót a gyors sodrású áramlatoknak köszönhetően.
Hat km per órával repesztett, hála az erős sodrásnak.
Négy hajó kísérte a célig, negyven emberrel a fedélzeten.
Nyadet láthatjuk a kristálytiszta vízben,
ahogy minden karcsapással közelebb ér Key Westhez.
Diana Nyad hamarosan megérkezik!
Diana Nyad, hölgyeim és uraim!
Nyad!
Senki se érjen hozzá, vagy kizárják!
Hátrébb, emberek!
Vissza! Ne érjenek hozzá!
Senki se érjen hozzá!
Diana Nyad 170 kilométer megtétele után megérkezett Kubából!
Gyere, itt vagyok!
Itt vagyok.
Jól van, menni fog.
Erre gyere!
Gyerünk, Diana!
Menni fog. Képes vagy rá.
Gyere, kicsim!
Menni fog. Csak így tovább, itt vagyok.
Itt vagyok, kicsim! Gyere!
Gyerünk! Mindkét lábaddal partot kell érned.
Mindkét lábaddal. Menni fog.
Egyedül kell végigcsinálnod. Még pár métert!
Lépésről lépésre!
Lássam mind a két bokádat!
Gyere tovább, itt vagyok!
Remekül csinálod.
Egyszerre csak egyet!
Meglesz.
Sikerülni fog.
Oké, óvatosan!
Ez az. Mindkét lábaddal lépj ki!
Ez az!
Megcsináltuk!
Csak három dolgot szeretnék mondani.
Az első:
soha, de soha ne adják fel!
A második:
sosem késő követni az álmainkat.
És a harmadik:
az úszás magányos sportnak tűnhet,
de csapat nélkül nem megy.
Bizony ám!
Ez az!
Diana Nyad valóra váltotta az álmát,
és 2013. szeptember 2-án sikeresen partot ért Floridában.
Negyven ember követte hajókon a Voyager mellé szegődve,
hogy tanúi legyenek e hihetetlen hőstettnek.
Bár a táv 166 km, az erős áramlatok miatt Nyad 177 km-t úszott.
Ez 55 óra és 55 perc alatt sikerült neki.
Öt kísérlet
harmincöt év alatt.
Diana és Bonnie mindennap találkoznak.
Megcsináltuk!
CÁPASZAKÉRTŐ
BIOKÉMIKUS / KOCKAMEDÚZA-SZAKÉRTŐ
KAPITÁNY
NAVIGÁTOR
Szerencsére segített az áramlat.
Kezdettől fogva tudtam, hogy Diana eljuthat Floridába,
ha ideálisak a körülmények.
Milyen volt látni, hogy több százan szurkolnak önnek?
Szuper!
Láttam a tekinteteket.
Imádják, ha egy ember az én koromban olyasmire képes, amire ezelőtt senki.
Harmadjára azt mondtam: „Csapat nélkül nem megy.”
Ha engem tökös csajnak tartanak, látniuk kéne Bonnie-t.
Ő is itt van. Kezet fogtunk a backstage-ben.
- Tökös csaj. - Az.
Diana remekül tud sztorizni, de ha én is benne vagyok,
nem csípem, ha kiszínezi.
Nem egészen...
A lényeg mindig stimmel,
de semmi sem pontosan úgy történt, ahogy meséli.
Köszönöm!
Diana Nyad!
Kihívtam magát, de berezelt.
Átúszott Kubába a cápákkal és medúzákkal teli tengerben,
velem meg nem képes kiállni?
Hajóval jöttetek Amerikába?
Ne legyek az a bolond vénasszony,
aki újra meg újra nekiveselkedik,
és újra kudarcot vall, pedig már 90 éves.
Ez az izé volt a fejemen.
Fel sem tűnt. Azt hittem, ennyire megváltoztál.
Igen!
Ha eléneklem ezerszer, az 9 óra 45 perc egyenletes tempó.
Gyalog bejárom Amerikát.
Behunytam a szemem, ökölbe szorítottam a kezem,
megmondtam, és komolyan is gondoltam.
Egy hajszálnyival sem ment volna gyorsabban.
Az ember mindennap felkel, és újra megpróbálja, amíg nem sikerül.
Szóval hajnali négykor, attól függ, ma pont 4:45-kor.
Lementem edzeni.
A szomszédok... Sötét van.
A szomszédok az igazat álmát aludták, én meg rákezdtem...
Vagyis „ébresztő”!
Ha az én navigációm...
- Tavaly is ezt használtuk. - Nem. Idén másképp lesz.
A feliratot fordította: Tóth Márton