Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hennes namn Nyad betyder "vattennymf" på grekiska.
28-åriga Diana Nyad
simmar för att kuva ännu en vattenmassa.
Världsmästare i maratonsimning,
Phi Beta Kappa-vinnare, lingvist, författare...
Miss Nyad har rekordet mellan Capri och Neapel i Italien.
Hon har simmat fem mil över Lake Ontario.
Hon har simmat runt ön Manhattan på rekordtid.
De miljontals människor som gör allt de kan
för att undvika vattnet där undrar: "Varför?"
Hon säger att det handlar om hennes innersta känslor.
En långdistanssimning på 143 km från Bahamas till Florida...
...tog 27 timmar och 38 minuter, vilket är nytt rekord på öppet hav.
Välkommen, Diana Nyad!
Gratulerar.
Börjar du tröttna på att blir gratulerad
för din otroliga bedrift?
Nej, då. Det var värt det.
- Ja... - Trevligt att träffas.
Jag undrade om jag skulle få göra det den här gången.
Målet är en simning på 60 timmar, två och en halv dag.
Kuba till Florida.
- Det är galet... - Två och en halv dag i vattnet?
...och överambitiöst, men jag kan klara det.
Det blir sista turen.
Sextio timmar i öppet hav utan uppehåll.
Det är som att ta guld i OS.
Jag ser Bahamas som aptitretaren,
Kuba som huvudrätten och pensionen som efterrätten.
Kuba är en svår simning.
Ingen vet i nuläget om den ens går att genomföra.
Diana Nyad hade en obeveklig önskan om
att genomföra simningen, slå världsrekord och bli odödlig.
Men från början
visste hon att chansen att lyckas bara var 50-50.
Det skulle bli hennes sista simning.
Vi ansåg alla att hon kunde ha lyckats om hon tagit en paus.
- Har du gjort ditt? - Det räcker nu.
LOS ANGELES 22 AUGUSTI 2010
- Det är som om världen sover. - Ja.
De är knappt där fast de är vakna.
- Jag vet. - Lathet smittar, Bonnie.
Vi förväntas bara acceptera det,
som om det är normalt att nöja sig med ett banalt liv.
Handlar det om att bli 60?
- Va? - Sextio?
- Nej. - Visst.
Förresten så vill jag inte ha nåt imorgon. Okej? Ingen tårta.
Inte ens nåt från matbutiken.
För att vara nån som inte vill fira,
- nämner du det ofta. - Ja.
Vi kan väl bara ta det lugnt. Vi två. Kanske spela Alfapet.
Bra. Jag har inte planerat nåt, för du sa åt mig att låta bli.
Ja. Vi hoppar över det.
Jag glömde bajspåsarna.
Det var ju därför du gick in på Petco.
Jag vet. Kom. Vi måste få ihop våra steg.
Kom nu. Ett, två, tre. Du klarar det.
Hej, Teddy!
Hej.
Kan du sitta?
Duktig kille.
Okej.
- Dörren är låst. - Grattis på födelsedagen.
Jag tog med mitt spel. Du vägrar medge det,
men ditt saknar ett G, två E och minst en blank.
- Du, kom ett tag. - Vad ska vi äta?
- Jag ska visa dig nåt. - Varför pratar du så där?
Hur då?
Extra tydligt. Har du fönat håret?
- En överraskning! - En överraskning!
- Va? - Grattis, Diana!
Ingen fest, sa jag ju!
Du menade det inte.
- Blev du glad? - Ja.
- Blås ut ljusen. - Okej.
Vänta, jag måste önska mig nåt.
Önska dig nåt bra!
Jag önskar...
Jag var fem år
och pappa lade en ordbok i mitt knä.
"Gumman, jag har väntat i fem år på att få visa dig
ditt namn, svart på vitt.
Ditt namn var i grekisk mytologi,
bland mina förfäder,
nymferna som simmade i sjöar, floder och hav."
- Okej. -"Det är ditt öde."
Jag lånar henne en stund. Kom.
- Jag var framme vid det bästa. - Du vet vad man säger.
Man ska alltid låta folk sukta efter mer.
Det gäller inte mig.
- Kom. - Vad är det?
- Där är Nina. Hon... - Jag vet. Titta ditåt.
Hon har vita byxor och är lång.
Herregud...
- Vad är det? - Jag vet inte.
Hon verkar liksom lite...
Trevlig? Normal? Inte knäpp?
Vet hon mycket om mig?
Hon har en affisch på väggen och ditt ansikte tatuerat på röven.
Ja.
- Det var inte roligt. - Prata med henne.
Ställ frågor om henne och undvik att prata om dig själv.
Jag har varit i Vietnam, Uganda, Belizes grottor, Sydney...
Jag rapporterade från OS.
Trettio år med ABC Sports, så jag har varit överallt.
Men favoritplatsen är Kuba.
Det anade du säkert. För du vet ju...
- Ja. - Ja.
Kuba har upptagit mina tankar sen barnsben.
Den magiska platsen på andra sidan havet.
Förbjuden mark.
Vi fick inte åka dit, de fick inte komma hit...
Vad spännande.
Hur känner du Bonnie? Jag trodde att ni två kanske var...
Nej, vi är bästa vänner.
Vi dejtade typ en sekund för 200 år sen, men...
Berätta nåt om dig.
Vi behöver inte ge vika för medelmåttighet
bara för att vi susar mot döden.
Världen verkar bestämma att man är en benget efter 60.
Jag är 58, så jag vet inte.
Det såg ut att gå bra med, du vet... Vad hon nu hette.
Ja, det var toppen. Hon var toppen. Det är inte det.
Det är själva dejtandet. Jag behöver det inte längre.
Jag fattar. Inte jag heller.
Varför så deppig, då? Är det jobbet?
Det är allt. Var finns det utomordentliga?
Herregud...
- Allvarligt. - Det där igen.
Jag orkar inte höra mer.
Gör nåt åt det då, om det är så du känner.
Vill du spela Alfapet?
Jag har disken kvar. Saker att göra.
Du är rädd för att förlora. Uppfattat.
Du ska få storstryk.
Du åker på spö. Benget eller inte. Jag har inga betänkligheter.
Bon...
- Det var en härlig fest. - Lugnt. Kom igen nu.
Du ska få spö. Du ska dö!
EN DIAMANT ÄR EN KOLBIT SOM KÄMPADE PÅ!
Jag gick igenom mammas gamla lådor från vårdboendet.
Hör på det här.
"Säg mig. Vad tänker du göra med ditt vilda, dyrbara liv?"
Mary Oliver.
Vet du vem det är?
Det är en känd dikt.
Poesi är inget för mig.
- Du är för otålig. - De kan väl bara säga vad de menar.
Jag måste plocka undan här.
Det är löjligt. Du plockar aldrig undan.
Titta här.
Ska du behålla alla de här? New Yorker? Från 2006. Du är som en samlare.
Jag frågar mig: "Läste Lucy den här dikten?
Markerade hon sidan?"
Men det är så konstigt, för hon gjorde inte ett skit i livet.
- Din döda mamma? - Du vet vad jag menar.
Hon var inte driftig.
Pappa körde över henne, ända tills han lämnade oss.
Dikten måste ha betytt nåt för henne.
Hon behöll boken.
Vad tänkte hon om sitt eget liv? Är det ett meddelande till mig?
- Ett meddelande... - Sen förstod jag. Titta.
Den var inte ens hennes.
Den tillhör nån granne som heter Uli och är 102 år.
Det kanske är ett meddelande från Uli.
"Vad mer skulle jag ha gjort?
Är det inte så att allt dör till slut och alltför snart?
Säg mig. Vad tänker du göra med ditt vilda, dyrbara liv?"
Jag slits mellan det tuffa i maratonsimningen,
mellan att inte längre vilja känna obehaget,
ledan, kräkningarna, kylan och timmarna.
Jag slits mellan det och avskyn för
att förlora min självaktning om jag slutar.
Det handlar väl om stolthet.
Jag känner att jag misslyckas, särskilt mentalt.
Okej, det är bara en liten simtur.
Inget märkvärdigt.
Trettio år. Det är ingenting.
Hej på dig, min kära vän
Nu är jag här igen...
...sex, sju, åtta, nio...
I den grekiska mytologin betyder vårt namn Nyad
"vattennymf".
Du är ämnad för stordåd.
Man kan bara lita på sig själv här i livet.
Om du vill bli bäst, är det du,
din vilja och ditt psyke, som ska ta dig dit.
Ingen annan kan hjälpa dig.
Snyggt.
Bra.
Bra där, Nyad.
Så ska det se ut! Visa vad du går för.
Du har onekligen talang.
Det är obestridligt.
Om du svarar på coachning blir du en stjärna.
Vakna, gumman. Du måste komma och se.
Världen är så full av spänningar och rädsla nu.
Vi har glömt att vi står under samma stjärnor
och rör vid samma hav.
Det är viktigt i livet.
Vad finns det där ute?
Miltals med hav.
Kuba.
En magisk plats full av musik och liv.
De får det att verka så långt bort, men det är så nära
att man nästan kan simma dit.
Här kommer den.
Ja!
Mitt set. Men jag fick jobba för det.
- Sidbyte. Ljuset är bättre där. - Okej.
- Vad är det där? - Vadå?
Det där. Dina tvättbjörnsögon.
Har du varit och simmat?
Ja.
Oj, där ser man. Simmaren. Okej.
Vad är det nu? 30 år sen sist?
- Ja. - Hur kändes det?
Toppen. Takterna sitter i.
Det är bra träning i din ålder. Det sliter inte på lederna.
Ja.
- Jag vill göra det. - Vadå?
- Kuba till Florida. Simningen. - Va?
Kul. Serva nu.
Nej, jag skojar inte. Jag ska göra det.
Du är galen.
Du försökte när du var 28 och klarade det inte. Du är 60 nu.
Jag tror inte på påtvingade begränsningar.
Och det är skälet att genomföra det, inte tvärtom.
Jag började med 20 minuter och sen 20 till.
Jag är uppe i 4-5 timmar i bassängen.
Jag förstår inte. Har du fått ett sammanbrott?
Skallen är klarare än nånsin.
Förstår du inte det? Skallen.
Det var det som saknades när jag var ung. Nu har jag det.
Skallen simmar inte 160 km tvärs över ett hav.
Kroppen gör det.
Ja. Det är den andra delen.
- Det finns en till. - Ja.
Jag måste fungera på högsta nivå.
Du ska träna mig.
Det var därför du ville spela bordtennis.
- Nej... - Absolut inte. Nej.
Jag måste göra nåt för att komma ur deppigheten.
Ja, som att gå på speeddejting eller skaffa en terapeut,
inte ge liv åt en farlig, absurd fantasi efter 30 års uppehåll.
Jag ska göra det. Jag har mer att ge och det har du också.
Vill inte du vara helt uppslukad, vaken
och låta dig livas upp av ett större syfte?
Det blir fantastiskt.
Tänk efter. Du och jag. Ett stort äventyr.
Du är född till tränare.
- Och tränare behöver idrottare. - Nej. Serva nu.
Okej.
Men jag ska testsimma i Mexiko.
Följ med. Låt mig visa vad jag går för.
Åtta timmar med hårda strömmar i öppet hav.
Diana, håll klaffen och serva.
Tänk på solbrännan.
Tänk att det måste appliceras varje gång.
Det känns som om jag har glömt nåt.
Jag ställde fram hundkexen
men Gus lär sluka dem.
Du måste vara fokuserad nu.
Jag vill vara tio meter från båten
med dig på vänster sida så att jag ser dig när jag andas.
- Uppfattat. - Okej.
- Hur känns det? - Toppen.
Precis som för fem minuter sen.
Okej.
Ett, två, tre, fyra.
Ett, två...
- ...tre, fyra... - Diana, stora simtag.
Sträck ut!
Alla intellektualiseringar som vi använder oss av i livet
räknas inte längre. Det är ett drömlikt tillstånd.
- Vad tänker du på? - Jag har ett räknesystem.
En hypnotisk teknik där jag sjunger för att hålla rytmen.
Jag har redan glömt bort dig! Och er alla!
Er kvinnor! Det räcker nu!
Jag känner mig lika stark som havet.
Jag är tio meter bred, stark och har otroliga axlar.
Inget kan stoppa mig från att nå andra sidan.
Diana Nyad beskrivs som en oövervinnlig maratonsimmare.
Efter ett års träning är hon i Havanna för att simma
166 km från Kuba till Florida Keys.
Det har kostat henne och sponsorerna 150 000 dollar.
En tolv gånger sju meter stor förstärkt stålbur.
Den ska skydda Diana Nyad
från de hajar och blåsmaneter
som kommer att simma vid hennes sida.
Diana Nyad ska ta ungefär en kvarts miljon simtag.
Hon kommer att gå ner tio kilo
och alla räknar med att hon behöver sjukhusvård efteråt.
Om nån ska klara av det, så är det jag.
Simningen är mycket närmare omöjlig än möjlig.
Det är för kallt. Det går inte.
Jag kan inte generera tillräckligt med värme.
Jag fattar inte vad jag tänkte. Så patetiskt och korkat.
- Hörru! - Så korkat!
Lägg av. Klanka inte ner på dig själv. Du gör det bra.
För kallt.
Det går inte.
Vänta. Du ska få en handduk.
Okej.
Jag ska klara 60 timmar där ute.
Jag klarar bara sex.
Vadå? Hur länge var jag i?
Fyra timmar och 14 minuter.
En fråga bara. Har du fler drömmar?
Hur kan du säga så?
Jag pratade med Steve Munatones, havssimmaren...
Ja. Jag vet vem han är!
Han tror inte att du klarar det.
Han hänvisade till en läkare,
en höjdare inom idrottsmedicin. Han tror inte heller det.
Vad exakt sa de?
De har studerat idrottare länge.
De tror inte att det är fysiskt möjligt att simma från Kuba till Florida,
särskilt inte för en kvinna eller nån i din ålder.
Okej. De kan dra åt helvete.
Låt mig prova igen imorgon.
- Du behöver återhämtning. - En gång till bara. Jag ska visa dig.
Okej, då.
Bra, Diana!
Bra!
Kom igen. Du klarar det!
Kämpa på, Nyad!
Sista rakan!
Du klarar det. Kom igen!
Ge allt du har nu!
Kom igen!
- 32,54. Ett rekord. - Ja!
Åtta timmar och tre minuter. Ja!
När du sa det där
som Steve och den där läkaren hade sagt...
- Ja. - ...ville jag göra det ännu mer.
Jaså?
- Herregud! - Nähä.
Din lömska lilla...
Just därför blir du en bra tränare.
Jag vet inget om att träna simmare.
Det behöver du inte. Du lär dig.
Jag vet inte.
Hela grejen med Kuba,
visumen, logistiken och pengarna...
- Ja. - Det finns hajar där ute.
Jag sköter allt sånt.
Mina kunder då?
- Jag vet inte. - Vad är det med dem?
De överlever!
Ska du sluta som kommentator?
Ja, jag har fått nog av att sitta vid sidlinjen.
Bonnie, jag vet att jag kan klara det. Jag vill göra det med dig.
Det måste vara med dig. Det går inte utan dig.
Okej. Jag är med.
Härligt! Ja!
- Ja! - Ja!
Bra.
Du ligger på 52.
Femtiotvå.
Bra jobbat.
Bra.
Fortsätt.
Jag ska simma i öppet hav.
Det blir som att gå en kamp i två och en halv dag.
Jag känner mig som en panter.
Men jag har tränat bra.
Jag är i fysisk toppform.
Kalorierna går åt.
Jag äter 3-4 000 kalorier var tredje timme.
Den fysiska styrkan och det mentala modet är ju...
Även om havet är lugnt,
måste hon hantera hajar och utmattning
i två och en halv dag.
Bortsett från Australien
finns världens största
människoätande pelagiska hajar utanför Kuba.
Det tar jag inte lätt på.
Vi såg en fyrametershaj i Bimini.
Hej. Hur länge ska hon hålla på?
Åtta timmar och 31 minuter.
En ny beundrare.
Det är nog dags att dra vidare.
SINT MAARTEN
Jag vill inte avbryta, men jag behöver ett svar.
Kontaktade du den där killen angående stålburen?
Visst, ja.
Nej, det blir ingen.
Ursäkta?
En hajbur räknas som hjälpmedel.
Nej, tack.
Det ska vara jag och havet hela vägen.
När tänkte du berätta det?
Jag vill inte märka mitt livs bedrift med en asterisk.
- Men det har aldrig gjorts förut. - Exakt.
Jag blir först ut.
Jag är simmaren. Det är mitt beslut.
- Hallå? - Kom in, kom in.
Hej.
- Herregud. - Anna!
- Vad roligt att du är här. - Tack.
- Bonnie, va? - Ja.
- Diana. - Hon vill så gärna träffa dig.
- Låt mig ta den där. - Det går bra.
Jag har inte sett Nina på åratal,
men hon och mamma talas vid varje vecka. Hon har berättat massor.
Vi är så tacksamma.
- Tack så mycket. - Tack.
- Känn er som hemma. - Precis.
Eller hur, Mia?
Engelska kanalen, till exempel, är 34 kilometer bred.
Den kan jag simma över på sju och en halv timme,
även om det är kallt.
Kuba är nåt annat.
Det är 160 kilometer, eller 60 timmar,
av konstant simmande.
Jag får stanna för sjukvård,
ta emot näring från mina medhjälpare
eller flyta och förundras över vårt bländande universum.
Det är så coolt.
Jag är bara en pytteliten prick som flyter under stjärnorna.
Men jag får inte stanna eller röra vid båten,
inte ens för att kissa.
Bajsar du i vattnet?
Ja. Jag återkommer till det.
Först ska jag berätta om kylan,
men det är inte hypotermi jag är mest rädd för.
Vad är du mest rädd för?
Havsvarelser.
I de här haven lever
några av världens dödligaste havsdjur.
Fyrtionio slags hajar,
stingrockor, blåsmaneter.
På natten märker man inte ens att de är där.
Det är så mörkt att man knappt kan se nånting,
och de lurpassar på oss där ute.
Ja?
Här är jag, 30 år senare,
och skulle gärna ha Pizza Hut
tryckt på min baddräkt när jag tar mig över...
Ja, du räknar rätt. Jag är 61.
Men det är just därför jag ska...
Du har så klart rätt till din åsikt,
men du anar inte hur fel och kortsiktigt du tänker.
Första gången var det lätt som en plätt.
Jag gick in till Rocky Aoki,
Benihana-killen. Han gillade havet,
så jag dök bara upp
och fick med mig en jättecheck på 300 000 dollar.
- Jag har hört den förut. - Ja.
- Typ 400 gånger. - Den är bra.
Ja, men nu pratar du om jättecheckar.
- Vill han investera igen? - Han är faktiskt död.
Och vi behöver 500 000 den här gången.
Vi måste hitta en ny vinkling.
- Färre kostymnissar och mer damprodukter. - Vadå? Som tamponger?
Skönt att vi slipper sånt nu.
Ja. Tack och lov.
Bon, inte för att jag är orolig, för det är jag inte, men...
...vad ska vi göra med hajarna?
Hajar jagar inte människor. Okej?
De vill inte ha människor, utan sälar.
Okej, men...
Ibland testar de om man är en säl.
Hur gör de då?
Därför har vi skölden.
Två elektroder fästs vid änden på kajakerna
och sänder ut en signal.
De avskyr den. Titta bara.
- Är det där nödvändigt? - Lugn. Vi har testat det.
Vi testade med ett blodigt hästben i Stilla havet.
Det är rena matklockan för en haj, men alla vände.
Kan man rikta en lampa mot henne på natten?
Jag ser henne inte.
Jag vet bara var hon är om hon plaskar...
- Hörni! - ...med händerna.
- Ljuset lockar rovfiskar. - Hallå?
- Hörni! - Där kommer en. Titta.
Kolla! De har små sinnesorgan i nosen. Elektriciteten stör dem.
Jag och mina dykare ska ha ögon och öron öppna
och vara redo att ingripa.
Vad använder ni för vapen? Har ni harpungevär eller...
Påkar med tennisbollar.
Vi skadar dem inte.
Vi stöter till dem på nosen.
Inga vapen, alltså.
Diana, vi kommer att skydda dig, okej?
Men kom ihåg att det är deras hav.
Du passerar bara.
Tänk på marknadsföringen ni kan göra med mig som frontfigur.
Jag vet inte. Kanske: "Fortfarande torr."
Eller klassikern
med mig på en affisch med er ikoniska slogan under mig.
"Stark nog för en man, men gjord för en kvinna."
Självklart.
Ja. Tack, Deb.
Jag tror att jag fick en sponsor.
Ja! Härligt!
Jag har hittat en navigatör.
- Visa mig en navigatör... - Han är från Key West.
- ...som inte bara snackar skit. - Nån måste göra det.
Vi behöver honom. Han ska vara bra. Kallas Mexikanska golfens kung.
Vi ska äta lunch med honom imorgon.
Du ska få fisktacos med salsa vid sidan om
och visa din charmigaste sida. Okej?
Fin båt.
Jag designade den själv.
Jag fick göra om ritningen typ 76 gånger.
Min fru sa att jag var galen, men nu är hon perfekt.
- Din fru eller båten? - Båda två.
John Bartlett.
Jag tittade på dig på Wide World of Sports.
Jaså?
"Segerns sötma, nederlagets bitterhet." Den skiten?
Jag vill se navigeringshytten.
No problemo.
Golfströmmen är ett jävla arsel.
Det är som en forsande flod mitt i havet
som tar dig österut när du vill norrut.
- Om man inte är snabbare än den... - Åker man bakåt. Jag vet.
- Du vet väl att jag försökt det här förut? - Jadå.
Jag behöver ingen lektion om Golfströmmen.
Jag behöver veta vad du har för kvalifikationer.
- Vad har du gjort tidigare? - Vänta nu.
Tror du att jag ska blåsa dig
eller har du fått en stör i röven?
Min förra navigatör sabbade för mig.
Jag kämpade mot vågorna i 14 timmar.
- Jag hade klarat det om han... - Det får du ta på dig.
Jag kollade upp din gamla navigatör från -78.
En America's Cup-snobb som inte visste ett skit om sundet.
Man kan ha seglat hur mycket som helst,
men om man inte har seglat här och lagt ner 10 000 timmar
på motströmmarna och virvlarna här,
är det som att låta en hästskötare installera en diskmaskin.
- Poetiskt. - Följ med ut.
Räck ut tungan.
Gör det.
Känner du smaken?
- Jag vet inte. Salt? - Nej.
Sand från Sahara, 11 000 kilometer bort.
Så starka är vindarna.
Det du vill göra har aldrig gjorts förut.
Kursen måste vara precis.
Strömmens krafter måste beräknas
av nån som vet vad han gör,
så att strömmen jobbar för dig och inte emot dig,
med omberäkningar varje kvart.
Om du är en knapp grad för långt österut,
hamnar du på Turks- och Caicosöarna. För långt västerut,
så hamnar du i Texas eller dras med i en virvel.
Välj fel snubbe igen. För all del.
Men det kan kosta dig livet.
Okej. Tack för visat intresse.
- Hej då. - Han duger.
Vänta. Lunchen, då?
Har du en öl?
- Ja. - Jag behöver en.
Om nån kan klara det, så är det hon. Kom igen.
Du måste kunna se det. Annars skulle du inte sitta här.
Du kom ju med lunch.
Det är sant.
Ärligt talat, så vet jag inte.
Det är några dagar per år
då vindriktningen och strömmen är den rätta.
Då kanske. Luckan är liten.
Hon kanske inte klarar det då heller.
Du vet.
Dessutom är jobbet ideellt, helt utan ersättning.
Vi ska träna i månader i väntan på ett klartecken.
Ja.
Vill du veta vad min favoritkänsla är?
Det var när jag var som bäst på racketboll
i 30-årsåldern,
och jag och tjejerna kuskade runt landet som värsta snorungarna,
och så fick man den där kicken när det var matchdag.
"Jag ska vinna." Du vet.
Enda sättet att få känna på den magin nu är genom henne.
Hur många fler chanser får vi att få hjärtat att slå så?
Så det är därför du är här.
Ja, och hon behöver mig.
Fråga mig inte varför.
Och vi behöver verkligen dig. Jag lovar. Det blir inte tråkigt.
Tråkigt sägs vara underskattat.
Men det tycker nog inte du.
Jisses. Det är illa.
Jag ska ringa runt och höra vad folk använder.
Och vi har några idéer om hur du ska följa båten.
Hur mår du? Redo för natturen?
- Ja. - Ja.
- Du ser bra ut.
Du bygger på dig. Hur mår axeln? Hakar den upp sig?
Inte så farligt.
Skallen, då?
På de långa turerna?
Det går bra.
Jag har en spellista med 85 låtar.
Neil Young, Janis Joplin, Beatles...
Att sjunga "No Reply" tusen gånger
håller takten i nio timmar och 45 minuter.
Jag behöver en låt till,
men den måste gå i fyrtakt.
Förresten, bara så att du vet...
Om du får dystra tankar
eller är för hård mot dig själv...
- Jag mår bra. - ...så säg till.
Jag kan göra det där.
Okej.
20 APRIL 2011 - ÅLDER: 61 24-TIMMARS TESTSIMNING
Okej, hör på, allihop.
En 24-timmars testsimning.
Det här är vår underbara kapten Dee.
Ingen pratar med henne när hon sitter vid rodret. Okej?
Jag har aldrig hört henne prata, men hon är bäst i branschen.
Detsamma gäller simmaren. I vattnet pratar ingen med henne.
Inga skämt. Det är på allvar.
Då kör vi. Ni känner ju varann.
Hej, Dee.
Den röda lampan var Nicos idé. En strålkastare funkar inte.
Då skulle djuren jaga dig.
Men de gillar inte rött.
Wow.
Om hon inte äter, tar kroppen av det som finns.
Hon ska ha mat var 90:e minut, men säg aldrig vad klockan är.
Och försök att inte stöta emot egot.
Skrik inte åt henne. Tuff kärlek funkar inte.
Men ingen ömkan heller.
När hon börjar hallucinera, hakar du på. Okej?
Nu visar vi henne.
Hallå. Kolla.
Bartlett har fixat en lina, så att du vet var båten är.
- Fixade du den? - Ja.
Psyket tar stryk i takt med kroppen.
När man försvagas och börjar hallucinera...
Sensorisk deprivation.
Jag trodde att måsar attackerade mina vader
och att jag hade blod i ansiktet.
Jag ser knappt.
Den mentala påfrestningen är ofattbar,
nästan som tortyr.
Jag kräktes och hade slut på ork, och...
Ser du vad det står efter "najad"?
Det är ditt namn, Diana.
Det är ditt öde.
Jag vill att du ökar tempot efter vändningen.
Vad har du där?
- Får jag se? - Det var på skämt.
TRÄNARE NELSON
Varför kräks du?
För att jag har simmat i 24 timmar.
Våra visum är klara. Vi får åka till Kuba.
- Bättre? - Ja.
Okej. En highfive.
Och sist ut:
Nån som varit en hjälte för många av oss,
Diana Nyad, den fantastiska simmaren,
är tillbaka och ska ta sig an nåt helt otroligt.
HAVANNA, KUBA
...har siktet inställt på en bedrift som gäckat henne i 30 år.
Jag hoppas att min simning kan stärka gemenskapen och relationen
mellan våra två länder.
Ge oss en känsla av samhörighet.
Jag längtar efter att få ge mig iväg
så snart vi har vädret på vår sida.
Tack.
Luke?
Tack.
Jag... Vet ni vad?
Jag... Det är nåt jag vill säga till er alla.
Medan vi väntar på klartecken från Moder Jord
har jag skrivit ett avtal med mig själv om att aldrig nånsin ge upp.
Ni har alla gjort stora uppoffringar.
Ingen lön, inga förmåner, inga garantier.
Men jag tycker att ändamålet är värt det.
Det är mitt livs uppgift, kanske mitt öde,
att slåss mot svåra förhållanden och kämpa med väder och vind.
Jag blir den första najaden.
Om ni slår upp mitt namn, så står det...
- Vad bra. - ..."vattennymf".
Tack. För ödet.
- För oss alla. För Kuba. - För Kuba.
- För vår väntan på vädret. - Ja.
Temperaturen sjunker om några veckor.
- Ett år åt skogen. - Ja.
Hur ser det ut?
Jag har tre olika meteorologer,
dels för vädret och dels för strömmen.
En i Maryland, en i Washington och en i Miami Hurricane Center.
- Jag jämför deras modeller. - Och?
Det är rysk roulette.
Det kanske finns en lucka när det klarnar upp.
Jag ser chansen som liten eller någorlunda.
Hej.
Gud. Jag måste ut.
Ta en löprunda eller nåt.
- Har du tittat ut? - Jag måste vara redo.
Du är redo.
Jag stötte emot dig i köket. Det var som att gå in i en mur.
Du får inte bränna ut dig,
så ta det lugnt. Ha tålamod.
Jag vet att det är jobbigt.
Nej, för det är inte du som ska göra det.
Det är lätt för dig att säga.
Lägg av.
Det är bara "jag, jag, jag".
- Va? - Jag belånade mitt hus.
Jag med.
Det rätta svaret hade varit "tack".
Ska du bara gå?
Visst, gör det du.
Gör det. Det är lugnt. Rök på lite eller nåt.
Du kan väl göra lite yoga. Eller läsa en bok.
Jag tog inte med nån!
Stormen är över.
Nu har vi vår lucka. Det är dags, Diana.
Sexton miljoner människor sysslar med havssimning.
Det finns 116 människor
som har simmat mer än 24 timmar i sträck.
Men mer än 48 timmar...
Det har bara 12 personer klarat.
NYTT FÖRSÖK EFTER 30 ÅR
Dessutom simmar Nyad bland maneter och hajar
i världens största och snabbast strömmande vatten.
Hon måste klara mer än 52 timmar.
Allt måste gå perfekt.
Tack.
Okej, hon är redo, så backa lite.
- Okej. - Tack ska ni ha, allihop.
Du fixar det. Du klarar det galant, Diana.
- Framåt. - Framåt.
Kurage!
7 AUGUSTI 2011 ÅLDER: 61
166 KM TILL KEY WEST
Både programledare och främlingar på bussar undrar:
"Varför utsätter sig en förnuftig,
vacker ung kvinna för den här sortens tortyr?"
Nyckeln till framgång inom maratonsimning
låter onekligen masochistisk,
men den som lyckas bäst
är den som är beredd att uthärda mest smärta under längst tid.
161 KM TILL KEY WEST
Bartlett, hur ser det ut?
Bra.
För tillfället.
501, 502, 503,
504, 505, 506, 507...
801, 802...
461, 462, 463...
127 KM TILL KEY WEST
728, 729, 730...
...732, 733,
734, 735...
101 KM TILL KEY WEST
877...
92 KM TILL KEY WEST
501, 502, 503...
89 KM TILL KEY WEST
...504, 505, 506...
Diana!
Dags att äta!
Här har du.
Bonnie, min axel.
Mellan ett och tio?
Sex.
Jisses. En normal människas åtta. Okej.
- Sjukvårdaren? Ge mig Tylenol. - Kommer.
Du måste kommunicera.
- Okej. - Kämpa inte bara på.
Skynda på.
Här.
Har du den?
Bra.
Är du okej?
Simmaren kör på.
Framåt!
86 KM TILL KEY WEST
Fan också.
Havet var obönhörligt från början,
men hon fortsatte.
Hon svalde havsvatten.
Sjösjukan varade i 15 timmar och dränerade henne på krafter.
Hon fick inte behålla nån mat, men fortsatte.
- Bon. - Vad händer? Är du okej?
Ja.
Jag...
Vänta. Se på mig.
Sluta prata.
Det är okej.
Fan. Hon har fått en allergisk reaktion.
Vad fan gav du henne?
- Antrin. Det är som Tylenol. - Vi pratade ju om det. Hon är allergisk!
Hon tål inte NSAID. Fan!
Ändrade vindriktningar tvingade navigatörerna
att byta kurs tidigt.
Hon simmade nordost mot Floridas kust,
rakt in i den hårda sjögången.
Det gick åt tre gånger så mycket energi som Diana ville lägga.
Hon kämpade mot vädrets makter
och hamnade ur kurs,
och drogs sedan upp ur vattnet.
Det tog fem minuter att övertyga henne.
Hon sa: "Vad krävs det?
Jag klarar minst 30 timmar till."
Diana Nyad fick lyftas ombord.
Hon hade då uthärdat 42 timmar i hård sjögång.
Saltvattnet hade fått ögonen, läpparna och tungan att svullna upp,
men den 28-åriga maratonsimmaren ville ändå fortsätta.
Jag vill inte ge upp och aldrig simma igen.
Hon var då 137 km från Key West.
Havet besegrade Diana Nyad.
Hon har simmat i över 24 timmar.
Ja.
Hon andas knappt längre.
Här borde vi vara nu.
Stannar vi mer än 3-4 minuter, ställer strömmarna till det.
- Vi knuffas österut. - Mot Afrika.
Då måste hon kämpa dubbelt så hårt.
Du måste avbryta.
- Fan. - Jag vet.
Diana, kom hitåt.
Ta av dig simglasögonen.
Se på mig.
Nej.
Vi måste ta upp dig. Du klarar inte strömmarna.
Säg det inte.
Du simmar, men du tar dig ingenstans.
Två steg framåt och 15 tillbaka.
Det går inte.
Du har gjort allt i din makt.
Allt. Du var grym.
Det är Moder Jords fel.
9 AUGUSTI 2011 85 KM TILL KEY WEST
Ärligt talat...
Jag har inte ens ont.
Jag menar det.
...svepte Nyad en bra bit österut.
Kom ihåg att hon är 61 år nu.
Som 28-åring försökte hon sig på samma simning,
men fick ge upp på grund av vädret
och strömmarna.
Vad trist. Jag hejade på henne. Undrar om hon försöker igen.
23 SEPTEMBER 2011 ÅLDER: 62 - 7 VECKOR SENARE
166 KM TILL KEY WEST
Var försiktig med hennes läppar.
Här finns syrgas och... Rör inte den.
Bartlett?
Det här är Jon Rose, vår nya sjukvårdare.
Välkommen ombord på Titanic.
Lyssna inte på den surpuppan.
- Hej. - Låga förväntningar är nyckeln till lycka.
Låt inte simmaren höra det.
Diana, kan du sakta ner lite?
Du tar 58 tag i minuten, så sakta ner lite.
- Okej. - Vadå? Håller du tiden?
Jag hör dem.
Händerna som slår mot vattenytan.
Så psykotisk har jag blivit.
Hon fick lite kaffegelé. Hon drog iväg som en raket.
Försök hejda henne lite.
Strömmen ska bli ruskigt stark om några timmar.
Okej.
Allt ser bra ut.
Se upp för isberg.
126 KM TILL KEY WEST
- Det bränns! Hjälp! - Diana, vad är det?
- Okej. - Hjälp!
- Jag är här, Diana. - Det bränns!
Jag är här. Lugn.
- Här kommer han! - Fan!
- Vad är det? En manet? - Herregud!
Inte en blåsmanet!
Luke, ring universitetskvinnan och beskriv den!
Det bränns!
Jon, gå närmare.
- Ta henne till båten! - Nej! Rör mig inte!
Ingen ska röra vid dig.
Vi ska inte röra dig. Kom närmare.
- Kom närmare. - Ta upp dem!
Diana!
Nu, Diana! Kom hitåt!
Ge henne sprutan.
Så där. Syrgas, tack.
De säger att det är en kubmanet.
Det ska inte finnas här. De kan döda en.
Hjälp honom upp ur vattnet.
- Jag drar upp dig. - Kom igen.
Nej. Stanna. Måste hjälpa.
Diana, det gäller ditt liv.
Mitt liv, ja.
Nej.
Nej!
Nej. Stanna. Simma.
Nej, det går bra.
Okej. Andas in genom näsan och ut genom munnen.
Andas in med den här. Så, ja.
Bra. Ta den.
Bra.
Håll i den. Ta ett djupt andetag.
Bra.
Vill...
Vill inte ge upp.
Jag vet.
Hon vill fortsätta.
Hon är stabil.
Hur ser det ut?
Menar du allvar?
Hon kan dö när som helst, och du undrar hur det ser ut?
Vad fan sysslar vi med?
Det är hennes dröm. Okej?
Det är hennes beslut.
Och vi är redan här ute.
Ja.
Okej.
Om du kan leva med det.
Kolla läget bara, är du snäll.
95 KM TILL KEY WEST
Universitetsfolket tror
att kubmaneten kom upp från ytliga rev utanför Kuba.
Global uppvärmning. De förökar sig som kaniner.
Men de ska vara bakom oss nu.
Och Bartlett sa att vi inte kom så mycket ur kurs,
eftersom du var så duktig förut.
Bra tid, du vet.
Men du måste ta det lugnt. Sakta ner.
Okej. Vi fortsätter.
Nu fortsätter vi.
Kom igen! Ja!
Mot maneterna. Ifall att.
Tjusigt.
Ligger vi efter?
Jag försöker korrigera
att vi drivit en aning åt nordost, men jag gillar vår position.
- Oj. Det brukar du aldrig göra. - Jag vet.
Men hon tar in tid.
Vi är 45,2 engelska mil från hamnen.
Om hon fortsätter så här, ser vi Florida före gryningen.
Se på dig.
Nu kan du fortsätta.
Det ser bra ut. Snyggt.
Framåt.
Ja.
Därför simmar vi en extra längd och springer en extra kilometer.
Därför pressar vi er till ert yttersta varje dag.
Ge mig allt ni har där ute.
Allt ni har vad gäller hjärta, styrka och fokus.
Då lovar jag att ni blir mästare.
- Förstått? - Ja.
Panthers på tre. Ett, två, tre.
Panthers!
Kämpa på, Nyad! Kom igen!
Kom igen!
Kom igen, Nyad!
Ja! Ja!
Nej!
Mitt ansikte!
Tentakler.
Ta upp henne ur vattnet!
- Ta henne! - Stanna där!
Hörru, Nyad.
Nyad?
Det finns ett gästrum om du vill vila lite.
Vad händer?
Inget.
Nej. Kom igen nu, Diana.
Du får inte. Du måste andas.
Kom igen. Andas.
Ta djupa andetag.
Jag vet att du kan. Ta ett andetag till. Kom igen.
Kom igen. Ge dig nu, Diana. Andas!
Vad hände?
Andas ut.
Kom igen. Andas ut nu! Andas ut!
Herregud.
Bonnie. Känn här.
Ja.
Hon tror att hon simmar.
Simmar du fortfarande?
Okej, fortsätt simma du.
Och fortsätt andas.
Jag borde ha avbrutit.
Jag borde ha satt stopp för det.
Varför får jag inte säga
att jag blir sur när havsdjur kuvar mig?
När en sabla manet gör mig helt maktlös?
Det är under min värdighet.
För att det är nedvärderande mot oss.
Mot oss alla. Mig, Bartlett, Jon Rose, Luke, Dee.
- Vi slet hund. - Jag vet.
Och vi var fan livrädda.
- Fattar du hur det var för mig? - Jag vet.
Nej, det gör du inte.
Jag såg dig dö, Diana.
I 15 sekunder trodde jag att du var död.
Bara för att jag sa "okej" igen.
Jag sa: "Okej, visst."
Jag kan inte göra det igen.
Ja, men så blev det inte. Jag är här. Jag är okej, och jag tänker inte sluta.
Okej?
Vi har lärt oss så mycket varje gång. Jag också.
Jaså? Vad har du lärt dig?
Jag vill inte blicka tillbaka och känna att jag
kunde ha gett mer.
Jag vet. Mer, då?
Ett försök till.
En sista gång bara.
Vi lägger det här året på att träna
och på att lösa manetproblemet.
Jag har fått nys om en kubmanetexpert.
Hur kan du redan ha hittat en sån?
Det heter internet, Bonnie.
Hon är doktor. Hon verkar vara riktigt cool.
Har du nån aning om hur jobbig du är som vän?
Undvik adrenalin i framtiden.
Maneterna får det att rusa i höjden. Hon kunde ha fått en överdos.
Hör på. Jag sa att jag bara ställer upp om vi kan skydda henne.
Vad tror du? Är det vansinne?
Hon får inte bli bränd igen. Man bygger inte upp immunitet,
snarare tvärtom.
Så det får inte hända igen.
Dräkten är designad för det. Den hjälper till.
Men ja, det är ganska galet. Fast samtidigt häftigt.
Hallå? Bonnie?
Det här är brutalt.
Du måste klara det själv. Så är regelverket. Vi får inte hjälpa dig.
Men det går inte.
Låt bli, då.
Men då dör du.
Du... Kan du följa med oss? Det blir ett spännande äventyr.
Baumgartner är inte rädd för att dö,
då han har kämpat för att ta sig hit.
Han har hoppat från de högsta...
Vad står på? Vad är det?
- Var är fjärren? - Va?
...och från Cristo Redentor...
- Kolla. - Det är den tuffaste simningen.
Den ultimata maratonsimningen.
Skämtar du?
- Hon är bara barnet. - Ingen har lyckats.
Det är som att slå världsrekord och ta OS-guld.
Det här kanske är ännu svårare,
för ingen har klarat av det.
Det vet vi väl!
- Det är det som är poängen! - Tyst! Jag vill höra!
Jag tänker varken ha våtdräkt eller hajbur...
Helt otroligt.
Jag ska inte hålla fast i nåt...
Det är min lucka! Hon stjäl min simning!
Vi har det starkaste
expertteamet nånsin.
Nej, för det har jag!
Herregud! Var är kubmaneterna när de behövs?
Det där hörde jag inte.
Den stannade.
Hennes sändare stannade.
Var då? Var är hon?
- Där. - Va?
Är det tekniska problem? Nej, vänta.
- Vänta. - Tog de upp henne?
Kolla på... Vänta.
Fjärren.
Svårt bränd av en manetsvärm
tvingades McCardel kasta in handduken redan efter 11 timmar.
- Ja! - Ja!
Ja!
Jag fick en i munnen.
Jag fick dra ut tentakeln ur munnen.
Jag bönade och bad till slut.
Jag sa: "Jag måste bryta. Det går inte.
Det blir bara värre. Det här är bara början."
- Jisses. -"Jag ger upp."
- Blir det inga fler försök? - Nej.
Bonnie, vakna.
Bonnie.
Vi måste åka till Kuba.
Alla mina beräkningar säger nej.
Den subtropiska virveln håller sig över den 17:e breddgraden
och stormsystem närmar sig från Afrikas kust,
och Golfströmmen på det.
Vi kommer bara att möta toppar om vi ger oss på den östliga vinden.
Det är inte rätt läge.
- Kolla en gång till. - Beräkningen stämmer.
Gillar du tanken på hårda strömmar?
Att få väggar av havsvatten i ansiktet?
Att spy medan du sugs österut mot Bahamas?
Låter det kul?
Säsongen tar slut om vi väntar. Det blir för kallt.
Jag vet det.
Det är inte den enda sträckan i världen.
Vi kan åka nån annanstans. Guam ska vara trevligt så här års.
- Guam? - Är det nåt fel på Guam?
Det är inte Kuba!
När ska du börja lyssna på mig? Nej, just det. Du vet ju redan allt.
Nej, du är experten. Men jag är vd:n.
- Vd:n? - Vi ska åka.
- Jag lägger inte ett år till på att träna. - Det är för farligt.
Jag kollade med min väderkille i Atlanta och Greg sa att det var lugnt.
Ja, men om Greg säger det, så. Vem fan är det?
Jag vet inte vem det är. Det är inte hans beslut!
Du har rätt. Det är mitt beslut.
Jag bestämmer. Och vet du vad? Vi ska åka.
Men vad fan...
Bartlett?
Kan vi prata?
Jag beklagar. Det där var...
Tror hon inte att jag vill åka ut?
Elke och jag ställde in sju charterturer
för att göra det här.
Jag försöker slå vakt om människors liv.
Jag vet.
Herregud. Se på dig.
Du stod ute på akterspegeln
i 40 timmar i sträck och pinkade över relingen
för att hon aldrig skulle vara ensam. Ser hon det?
Tackar hon dig nånsin?
- På sitt eget sätt... - Hon utnyttjar dig.
Du vet inget om det.
- Hon och jag... - Kom igen, Bonnie.
Du vet bättre, men låter henne styra varje gång.
Okej, det är riskabelt.
Okej? Fan.
Vi har tagit oss så här långt.
Hon måste få försöka.
Kom igen. Vad ska du göra?
Ska du åka hem och kuska runt
turister hela säsongen?
Kom igen.
Vi är så nära.
20 AUGUSTI 2012 - ÅLDER: 62 93 KM TILL KEY WEST
Jag sa ju att det inte var läge!
Två sekunders mellanrum.
Vi måste plocka upp kajakerna.
- Dee! Kurs norrut! - Fan.
Fyrtionio timmar in.
Vi tar in vatten.
Bonnie!
Ta upp henne!
Diana!
- Diana! - Diana!
- Nico! Ser du henne? - Nej!
Diana!
Ingen fara.
Bra. Så ska det se ut.
Det är obestridligt.
Nej! Sluta!
Om du svarar på coachning...
Din skjorta.
Snälla, sluta.
Mig ser ni aldrig igen!
Diana!
Diana! Var är hon?
Diana!
Här!
Diana! Kom till båten. Vi tar upp dig.
Nej. Jag stannar. Jag kan klara det.
Är du galen? Nej!
Stormen går över. Nej. Jag svär...
Båten tar in vatten!
Jag riskerar inte våra liv.
Vi kan vänta ut stormen.
Tycker du att jag ska dö för det här?
Det var tänkt att bli veckans goda nyhet,
men det slutade inte så.
Diana Nyad är tillbaka på fast mark.
Målet var att bli första människan att simma från Kuba till Florida
utan hajbur, men resan tog slut tidigt i morse.
Hon klarade omkring 77 kilometer,
vilket är lika med två turer över Engelska kanalen,
men sen tog det stopp.
Jag är den som bestämmer när det är över.
Det kanske inte är över, men alla är helt slut.
Du förolämpade Bartlett och Nico måste börja jobba.
Han ska jobba som AC-reparatör.
Nico säger att det är hans livs äventyr.
Du förstår verkligen inte hur det här är för oss, va?
Vi är panka.
Tiden, den känslomässiga pressen... Det har gått flera år.
Bit ihop, då.
Vi är ju ett team.
Wow.
Din känsla av överlägsenhet är verkligen störd. Vet du det?
Alla borde känna sig överlägsna.
Alla borde känna sig som stjärnan i sitt eget liv.
Exakt. Mitt liv!
Jag har saker som jag vill göra.
Jaså? Som vadå?
Jag vet inte.
Det är det knäppa. Jag vet inte.
Vad vill jag? Men vet du vad? Det är mitt beslut, inte ditt.
Jag tror att du måste acceptera att jag kan dö.
- Vad fan ska det betyda? - Jag skulle göra det för dig.
Skulle du det?
Ja. Tänk att känna ända in i skelettet
att man kan klara nåt som ingen annan kan.
Det är mitt öde.
Nog om ödet.
- Nyad... - Jag vet vad det betyder.
- Min pappa... - Var ett rövhål.
Ja, det var han, men han förstod mitt öde.
Men nu handlar det inte om dig och ditt öde!
Det handlar om mig, för en gångs skull.
Du tänker inte ens på mig.
- Du vill bara ha med mig. - Klart att jag tänker på dig.
Jag vet bättre än du vad du klarar av.
Lyssna på dig själv. Så nedlåtande.
Jag vet att världen vill att jag ska vara tyst och vänta på att dö.
- Men att du också gör det... - Sluta.
Jag kan inte. Jag tänker inte acceptera ett nederlag.
Är du med mig?
Nej.
Ja, men din tränare... Du skulle vila inför tävlingen.
Kroppen och skallen ska
- vara synkade. - Tror du att jag simmade bra sen?
Han sa: "Du får inte säga nåt till nån.
Det är så speciellt.
Vi har nåt speciellt, så du får inte berätta det för nån.
Ingen skulle förstå.
Du blir utsparkad ur skolan och tar dig aldrig till OS
om du förlorar mig.
Du är liten. Du förstår inte.
Men jag är en man. Jag har behov. En dag förstår du."
Försök nummer fyra.
Här ska jag precis hoppa i. Nerverna på helspänn.
Jag har ingen aning om vad som väntar, men går på ren vilja
och drivs framåt av kraften inom mig.
Kurage.
Det är Bonnie, min tränare.
Hon ser till att jag får i mig kalorier och elektrolyter.
Bonnie igen.
Det finns inget utrymme för tankar om nederlag.
Man tror verkligen
att man ska klara det varje gång,
men...
Jag menar,
fyra försök, fyra misslyckanden.
Okej.
Kom igen, Nyad, din dumma kossa.
Ja?
Är du fortfarande arg på mig? För jag är hemskt ledsen.
En del av det jag sa
och min attityd... Det var helt orimligt.
Tack.
Nej, jag är inte arg.
Men om du ber mig åka ut igen, så går det inte.
Jag har annan skit att sköta.
Huslån att betala. Måste börja jobba igen. Du vet.
Livet kommer ifatt en till slut.
Ja, jag förstår.
Kanske går det inte att genomföra.
Men ska jag bara acceptera
allas förminskande och mediokra idéer om vad som är möjligt?
Bonnie har också fått nog av mig.
Lägg av. Bonnie älskar dig. Ni är som en familj.
Det är inte så att jag inte vet att jag är så här,
att jag är så...
Radikal?
Om man uttrycker det snällt.
Varför är det så jobbigt?
Ja, varför är det så jobbigt?
Att vara människa?
Du vet...
Det finns inget som slår det.
De där dagarna när vi låg där ute
och du var stark och körde på
och delfinerna slog följe med dig.
Bonnie, jag och teamet var så synkade och tänkte:
"Fan, vi kan faktiskt klara det här."
Galenskapen vi alla trodde på.
Den kicken.
Ja. Vilken jävla grej, va?
Ja. Jag såg ju aldrig det, men jag kände det.
Det är sant.
- Du var ju i vattnet. - Ja.
Och sjöng för mig själv i mörkret.
Det är rätt grymt, Diana.
Helt klart.
Nu måste jag nog...
Ja, självklart.
God natt, John.
God natt, Diana.
Jag har ringt. Och lämnat meddelanden.
Diana, jag vill inte prata mer om det.
Jag vet.
Jag ville bara ses och prata.
Okej.
Jag läste att Jack Nelson hade dött.
Ja.
Jag trodde du skulle ringa.
Men skönt att slippa honom.
Jag hatar offergrejen.
Jag vet det.
Han är kvar i Hall of Fame, trots alla som klev fram
och berättade om övergreppen.
Otroligt, va?
Herregud!
Jag önskar att jag kunnat döda honom själv.
- Jag hade gjort det. - Jaså?
- Ja. - På vilket sätt?
Kapat av honom kuken.
Slö kniv, skärbräda i granit. Låta honom förblöda.
Varför granit?
Det var bara så jag tänkte mig det.
Han skadade mig inte.
Han fick mig inte ur spår. Det går bra. Jag mår bra.
Men ibland känns det som om jag är 14 igen och...
...hans röst kommer inifrån mig
och jag blir så arg på mig själv.
Varför kämpade jag inte emot mer?
Jag var en urkraft.
Åh, gumman, du vet att det inte funkar så.
Du vet det.
Ja, jag vet.
Men...
Jag menar...
Han var så snäll mot mig. I början, menar jag.
Jag skrev: "Jag älskar tränare Nelson" i mitt block,
och han såg det.
Förstår du? Jag har aldrig berättat det för nån.
Du...
Du är en urkraft.
Med eller utan simningen är du en urkraft.
Det ska du veta.
Jag vet.
Och jag tänker inte ge mig.
Jag är fri att fortsätta.
Ja, det är du.
Så jag ska...
...träna och skaffa mig ett team, så ses vi när jag är tillbaka.
- Vi kan äta middag eller nåt. - Visst.
Okej.
Du vet att jag alltid hejar på dig.
Team Nyad.
James?
Jag vill ha dig på vänster sida, så att jag ser dig när jag andas.
Och var 90:e minut,
kan du ta en sån där förpackning med klet ur kylväskan...
Bonnie, min tränare, brukade trycka ut den i munnen på mig.
Strunt samma.
Det är lugnt.
Jag är redo om några minuter.
Ska vi ta en tur, Gus?
Kom, så går vi.
...skulle jag ha gjort?
Är det inte så att allt dör till slut och alltför snart?
Säg mig. Vad tänker du göra med ditt vilda, dyrbara liv?
Men herregud. Mary Oliver...
In en radiointervju
sa Oliver att det enkla var viktigt för henne.
Många av hennes dikter är en hyllning till naturen,
men hon skrev även om övergreppen hon utsattes för
som barn i Ohio.
Men som hon berättade för oss 2012
fann hon sin tillflykt i två livslånga passioner.
Hon älskade naturen och döda poeter.
De var hennes barndomsvänner.
KUBA, 2013
Okej.
- Jag ska säga ett par saker. - Bonnie. Vad i...
Avbryt mig inte.
Jag är här för att...
...jag har tänkt på det,
och...
...du har varit min vän sen vi kutade runt som idioter när vi var 30.
Vi gör saker ihop. Roliga saker, tråkiga saker, svåra saker.
Jag testade nåt eget, men det var inte samma sak.
Du är ingen som ger upp.
Poängen är att vi börjar bli gamla.
Vi börjar bli gamla, och om du dör...
...vill jag vara den sista du ser.
Dö inte.
Men om du gör det, så vill jag vara där.
Som 28-åring ville hon bli den första att simma 166 kilometer...
NYADS FEMTE FÖRSÖK
...från Kuba till Florida utan hajbur.
Trettiofem år efter att hon gav sig in på det,
hoppas 64-åriga Diana Nyad
äntligen kunna slutföra sin dröm.
Det är hennes femte försök att simma från Havanna till Florida.
Hon får slåss mot vindar, strömmar,
uttorkning och hypotermi,
och under de tre dagarna som hon behöver på sig
kan mycket gå fel.
- Vad härligt att se dig! - Hej.
Hej.
Du kom.
Ja.
Fixade du det?
Nej.
Elke sa: "Vi är redan panka. Än sen om vi blir lite mer panka?"
Men det är upp till mig att ge grönt ljus. Capisce?
Upp till dig.
- Vad är det? - Du ser ut som en säl.
Vad är det för ny mask? Den är ännu värre.
Angel envisades. Nån svalde en kubmanet.
Vad hände?
Vad tror du? Hen dog.
Diana, allihop. Vi har högsta beredskap.
Jag tror att vi har en lucka. Imorgon kör vi.
- Ja! - Okej.
Bra. Nu kör vi.
Najader, vattennymfer, ödet. Eller hur?
Du vet, hela grejen med Aris...
Att han inte är min biologiska pappa.
Jag menar,
egentligen är jag inte ens...
Du.
Hör på nu.
Ingen är mer Nyad än du.
Framåt.
31 AUGUSTI 2013 ÅLDER: 64
166 KM TILL KEY WEST
Fan också.
Titta.
Det är väl inget fel på sköldarna?
Fan.
Ser du?
Jag kollar skölden. Varna henne.
Okej.
732.
Vad händer?
Vad är det där?
- Herregud. - Ser du?
- Ska vi ta upp henne? - Bonnie!
- Hon måste vara nära båten. - Stäng av motorn.
Diana!
Diana! Kom närmare båten.
Plaska inte. Bröstsim med små tag.
- Vad är det? - Vi fixar hajskölden.
- Lugn. - Titta inte.
- Är den igång? Berätta. - Jag tror det.
Han tror det...
Det är lugnt.
Ja!
- Ja! Bra jobbat. Tack. - Tack.
Tack ska ni ha.
KUBA TILL FLORIDA - 2013 DIANANYAD.COM
143 KM TILL KEY WEST
Jag får skavsår i munnen.
Du måste ha den till gryningen. Sen är det lugnt.
Mössan först. Just det.
Fan också...
- Här har du. - Tack.
Jag har tänkt fråga.
Hur övertalade hon dig?
Vi hade ett fint samtal.
Och...
...jag är sjuk, Bonnie.
Hon vet inte om det.
Herregud.
Jag försöker ta det med jämnmod.
Ja.
Men...
...jag har ett sista äventyr i mig.
Ja.
- Simmaren. - Simmaren.
66 KM TILL KEY WEST
474,
475, 476.
Bonnie.
Äntligen träffar vi strömmen helt rätt.
Den drar med henne norrut, om hon bara kämpar på.
Diana.
Kom närmare.
Bra.
Kom igen. Små, lugna tag.
Bra.
Här har du.
Jag ska inte tvinga dig att äta nåt.
Du måste bara få i dig vätska. Minst 125 gram till.
Du behöver det. Bra.
Jag vet.
Du sväljer en massa havsvatten.
Du ser.
Du ska till Florida.
Ditåt!
Du ska till Florida. Key West.
Ja. Du gör det jättebra.
Ta ett rejält simtag.
Bra.
Och ett till.
Det var 120 kilometer.
Längre än så har vi aldrig kommit.
Jag trodde inte jag skulle se det här.
Taj Mahal.
Det är kolossalt.
Simma rakt mot det, Diana.
Ditåt.
Längs den gula vägen?
Ja. Den gula vägen mot Taj Mahal.
Fortsätt bara.
Fortsätt.
Miss Nyad har rekordet mellan Capri och Neapel i Italien.
...mina fantasier. Jag borde inte fantisera.
Hon har simmat fem...
Min kropp är aktiv, men också medveten.
Jag är tio meter bred, stark och har otroliga axlar,
och kämpar mig framåt i vattnet.
Inget kan stoppa mig från...
...attackerade mina vader
och att jag hade blod i ansiktet.
Sextio timmar i öppet hav utan uppehåll.
Det är som att ta guld i OS.
Simningen är mycket närmare omöjlig än möjlig.
Jag känner mig odödlig en stund när jag når andra sidan.
Hallå! Du där! Kämpa på.
Bonnie!
Ser du?
Ser du det?
Diana.
Kom igen.
Bra.
Du behöver aldrig ta på dig den igen.
Och simglasögonen.
Okej.
Diana, se på mig.
- Nej. - Se på mig.
Är det över?
- Nej. - Har vi kommit ur kurs? Jag tar igen det.
- Nej... - Bonnie, jag vägrar gå upp.
- Sluta. Titta ditåt. - Jag tar igen det.
- Titta. Ser du? - Jag vägrar.
Ser du horisonten? Titta.
Ser du det?
Är det solen?
Nej, det är inte solen, vännen.
Det är ljuset från Key West.
Diana, det jag menar är att det inte blir nån mer natt.
En sista ansträngning.
Om du ger allt, om du verkligen tar i,
når du Florida idag.
Men det är långt kvar.
Minst 12 timmar.
Du måste ge allt du har.
Det klarar du. Eller hur?
Få i dig lite av det här.
Du gör det jättebra.
Diana!
Du måste hålla dig närmare båten.
Du är inte klar än.
Sakta ner.
Hon simmar åt fel håll. Slöseri.
Jag vet.
Det krävs en tiondels knop till.
Jag vet. Fan!
Vad gör du? Bonnie?
Allvarligt?
Diana?
Bon, du är i vattnet med mig.
Lyssna på mig nu.
Det enda du behöver göra är att simma lite.
- Okej? - Rör mig inte.
- Nej. - Du får inte.
Nej, då. Vi gör det här tillsammans, okej?
Vi gör allt tillsammans.
Men du behöver inte tänka på allt det andra.
Du ska bara ta några rejäla simtag.
Kan du göra det?
Vad sägs om fem rejäla simtag?
Kom igen. Jag vet att du kan.
Jag vet vilket monster du är.
Jag vägrar låta dig ge upp.
Testa om det går.
Ta ett rejält simtag, bara för mig.
Bara ett till.
Ett rejält simtag.
Bra. Snyggt.
Ta ett simtag till. Ett till.
Bra. Och så ett till.
- Ja. Ett till. - Bonnie...
Prata inte. Spara luften till Key West.
Jag älskar dig.
Och jag dig.
Kom igen. Ta ett simtag till. Du klarar det.
Så, ja.
Bra! Med kraft!
Ett rejält tag.
Ja, vad bra.
Bra. Ditåt ska du.
Ditåt. Du klarar det.
Vad du stilar.
- Vi rör ju på oss. - Ja, det gör vi.
Vi är så nära nu, hörni.
Vad är det, Bartlett?
Det här fixar du.
Jag fick sand i ögonen.
Nu kör vi, Dee.
Diana!
Du klarar det!
Ja, för fan!
Det är helt otroligt.
Simhastigheten ökade under färden
då hon fick hjälp av de snabba strömmarna.
Hon har simmat dryga tre kilometer i timmen.
Hon hade sällskap av ett 40-tal personer på fyra båtar.
Uppifrån kan man se Nyad i kristallklart vatten
medan hon tar sig allt närmare Key West.
Diana Nyad ska gå i land!
Diana Nyad, mitt herrskap!
Nyad!
Ingen får röra henne.
Hon blir diskad! Backa!
Backa! Rör henne inte!
Rör henne inte. Ingen får röra henne.
Diana Nyad har precis simmat 177 kilometer från Kuba!
Gå mot mig.
Hitåt.
Bra, vännen. Du klarar det.
Hitåt. Kom igen, Diana.
Du har gjort det själv.
Kom igen!
Kom.
Du måste fortsätta. Jag finns här.
Jag finns här. Fortsätt bara.
Ett steg till. Fötterna måste upp ur vattnet.
Upp ur vattnet. Kom igen.
Du gjorde det här, ingen annan. Några steg till.
Ett steg i taget.
Upp ur vattnet.
Fortsätt. Jag tar emot dig.
Jättebra.
Ett steg till.
Du klarar det.
Försiktigt nu.
Bra. Fötterna måste upp ur vattnet. Ja!
Vi klarade det!
Jag vill bara säga tre saker.
Ett:
Ge aldrig nånsin upp.
Två:
Du blir aldrig för gammal för att jaga dina drömmar.
Och tre...
Det ser ut som en enmannasport,
men det krävs ett team.
Just det.
Ja!
Diana Nyad uppfyllde sin dröm om att simma från Kuba till Florida
den andra september 2013.
Fyrtio personer slog följe med Voyager
och såg hennes fantastiska bedrift.
Sträckan är 166 kilometer.
På grund av strömmarna blev det 177 kilometer.
Det tog henne femtiotvå timmar och femtiofyra minuter.
Fem försök
och trettiofem år.
Diana och Bonnie ses fortfarande varje dag.
Vi klarade det!
LUKE TIPPLE HAJEXPERT
DR ANGEL YANAGIHARA BIOKEMIST/KUBMANETEXPERT
DEE BRADY KAPTEN
Vi hade turen med oss.
TILL MINNE AV JOHN BARTLETT 1947-2013
Jag visste att hon skulle klara det om vi lyckades
få allt att klaffa.
Hur känns det att så många supportrar är på plats?
Vad jag kunde se på deras miner,
så älskar de att se nån i min ålder klara nåt ingen annan har klarat.
Det tredje jag sa på stranden var: "Vi var ett team."
Om ni tycker att jag är grym skulle ni se Bonnie.
- Bon? - Hon är grym.
Vi hälsade förut.
DE MÄKTIGASTE KVINNORNA
Diana är bra på att berätta historier, men jag gillar inte
när man broderar ut saker.
Det är inte...
Helheten är densamma,
men det är aldrig exakt som hon säger.
Tackar.
Diana Nyad, jag utmanade dig.
Du fegade ur.
Du simmade till Kuba bland hajar och maneter,
men vågar inte brottas mot mig.
Kom du till Amerika med båt?
Jag vill inte vara nån galning...
...som gör det här om och om igen
och misslyckas tills jag är 90.
Jag simmade med den här på mig.
Hade du den på dig?
Jag tänkte: "Hon har förändrats."
Att sjunga den tusen gånger
håller takten åt mig i nio timmar och 45 minuter.
Jag ska gå tvärs över USA.
Jag slöt ögonen och knöt nävarna.
Jag sa det och jag menade det.
Jag hade inte kunnat göra det snabbare.
Man måste vakna och göra allt om och om igen
tills man når fram.
Så klockan fyra, beroende på dag...
Idag var det kl. 04.45. Då går jag till mitt gym.
Grannarna... Det är mörkt.
Grannarna sover gott och jag spelar...
Det betyder: "Vakna!"
Om jag ska navigera...
- Den använde vi förra året. - Så blir det inte i år.
Undertexter: Love Waurio