Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vet aquí que una vegada,
hi havia una nena molt bufona.
La seva àvia n'estava moltíssim d'ella.
Un dia, li va regalar una capa de vellut de color vermell.
Li quedava tan bé,
que sempre se la volia posar.
Al cap d'un temps,
li van començar a dir Caputxeta Vermella.
Amb els anys,
la petita Caputxeta Vermella
es va convertir en una jove espavilada.
Amb el cor ple d'il·lusió,
va emprendre un gran viatge.
Quant deu faltar per a la ciutat?
Au! Ai!
Una altra vegada?
Un bosc tan bonic, i està ple a rebentar d'espines.
La rosa més bella és plena d'espines, joveneta.
Eh, tu, la de vermell!
Vaja, sí que t'ha costat poc ignorar-me.
Soc una bruixa.
Una bruixa.
Entusiasma't.
Què vol, exactament? Estic de camí a Spenhagen.
Spenhagen? Això és força lluny. Quin viatge tan pesat.
Sí, així que aniré tirant.
Que tronada que vas!
Pretens anar tan lluny amb aquestes sabates tan tronades?
Et faràs mal, ja veuràs!
Saps què? Amb la meva màgia, te les transformaré en sabates boniques.
No, gràcies.
Eh, espera! Ei!
Veus, si no pots ni córrer amb aquestes sabates!
En necessites de noves!
No m'espanti!
Amb màgia, te'n donaré…
Que s'ofega!
…de noves.
Va, va, què et sembla?
Te les transformaré!
Ei?
Ei, que s'està morint.
En aquest regne, la bellesa ho és tot.
Mira, no semblo una bruixa qualsevol, oi? Tinc molt més estil!
Veus?
Què? Que aquest bàcul és tronat?
És d'època!
Les criatures no podeu entendre la bellesa d'aquest bàcul.
De veritat?
Mira, no parlem més de mi.
Et transformaré les sabates perquè estiguin a l'altura d'aquest regne.
D'acord?
Que les sabates tronades d'aquesta noia tronada es tornin boniques!
Para de dir-me "tronada".
Binda, Banda,
Bíndali!
Ah! Quin fàstic!
Ja està bé, que maleducada. Quina mena de màgia és, aquesta?
Jo puc fer moltes menes de màgia,
però les sabates…
- Són l'únic que se'm resisteix. - Llavors per què ho has fet?
Mira, t'estàs deixant un tros. Allà, al taló. Ecs!
Culpa meva no és!
Ah, espera!
Au! Ai!
Quin mal.
Ai, mare.
Au, anima't.
Al cap i a la fi, estaven plenes de fang.
Eh, les meves sabates!
Ah! Quin mal.
Ai, ai…
Les meves sabates…
Ah, eren teves.
Gràcies.
Soc la Caputxeta Vermella. I tu?
La Ventafocs.
Era un colom que m'estimava molt
i ara és mort.
Em sap molt de greu.
Escolta, Ventafocs, t'està maltractant la teva…?
Què?
És veritat que ens acabem de conèixer, però tinc molt bona intuïció.
És la teva madrastra, la que t'està maltractant?
O potser la teva germanastra, l'Anne?
Com saps que…?
Aquesta roba vella era de la teva germana gran, no?
Hi posa "Anne" al coll.
Que hi posi el nom vol dir que hi ha més d'una germana.
Tens una altra germana, oi?
Que la teva mare no t'hagi donat roba nova
i que tu no puguis queixar-te'n vol dir que és una madrastra.
I el teu nom…
Què li passa?
Ventafocs,
de 'ventar el foc'.
La que fa les feines més dures, no?
Si fins i tot tu fas servir aquest nom
és perquè tota la família et maltracta.
Impressionant…
Però no sé per què t'estan passant coses tan terribles.
Plorant no solucionaràs res.
En aquest regne…
la bellesa ho és tot.
Per això el castell on viu el rei és el més bonic del món.
La lletjor és un pecat.
La gent lletja i bruta…
De cap manera, vagi-se'n!
…és completament invisible.
Com que tinc aquest aspecte…
Ventafocs!
Sí, mare?
Tinc la tassa buida.
- Afanya't i porta més te. - D'acord.
Mare meva, no només ets lletja, sinó que a sobre ets una triganera.
Ho sento.
Ei, afanya't i porta'm un mirall.
De seguida.
Ventafocs, ves a collir més gerds. S'ha acabat la melmelada.
Escolta, Margot, que puc…
Eh? Què?
Com?
De veritat creies que podries venir al ball amb nosaltres?
Hum…
No pot ser! Au va!
Mira, Ventafocs.
El ball d'aquesta nit és perquè el príncep triï la que serà la seva muller.
Perquè triï la meva formosa filla Anne com a muller en aquest magnífic ball.
Ai, mare, què diu!
Però si el príncep s'assabentés que tinc una germaneta com aquesta…
Perdria la meitat del meu encant.
Això no pot ser, de cap manera.
Anirem al millor estilista del món perquè dupliqui el teu encant.
Oh, gràcies, mare!
Ai, Anne! I encara tinc una altra idea.
És increïble, mare! Què més té planejat?
Ai, m'ha caigut.
Ei, que és meu!
Ai, no, ja ha tornat aquesta cosa repugnant.
Els amiguets de la Ventafocs són voraços.
Colom fastigós.
En aquest regne no hi hauria d'haver res que sigui lleig.
No!
I per això ha matat el colom que tant t'estimaves?
No hi puc fer res.
Sempre he tingut mala sort, des que vaig néixer.
És que…
Aquest colom i jo…
no hem estat mai bonics.
Però encara que anessis al ball, no hi has parlat, amb el príncep.
Voldries casar-te amb un home que no t'agrada particularment?
Sí, si fos ell.
Què dius? Sí que t'agrada?
O sigui, és que és una persona fantàstica.
Tracta tothom igual, independentment de la seva aparença.
Un dia, el vaig veure en persona.
Em vaig quedar sense paraules,
mirant-lo embadalida.
- I a més…! - Encara més?
El príncep ha estudiat Política des de petit,
i és amable i atractiu.
Si el príncep esdevé rei, aquest regne serà un lloc millor.
Si em casés amb un príncep tan meravellós,
ja no demanaria res més a la vida.
Molt bé. Anirem al ball, doncs.
Però no podem!
Per què?
Jo…
només tinc aquest vestit.
No em deixaran entrar al castell, fent la fila que faig.
La Margot també m'ha llençat les sabates.
T'ha llençat les sabates? Quin horror.
I aquests talls?
Me les he fet mentre collia gerds,
amb els esbarzers.
Sembla que teniu problemes.
En tal cas, deixeu que us ajudi.
La bruixa no ha marxat.
Em dic Barbara!
Et posaré maca perquè puguis anar al ball.
Tu? Au, va.
No em subestimis.
Aquesta és la meva especialitat.
Binda, Banda…
Bín…
dali!
Què?
Uau!
Què et sembla?
És com si fossis una altra persona!
Que… Que maca que estàs!
Ei, Barbara, transforma'm a mi també.
Eh?
Jo també aniré al ball.
Per què?
Estic de viatge per guanyar experiència vital.
Vull veure de tot en cada regió.
Ah, que interessada que ets. Molt bé.
Binda, Banda…
Bínda…
li!
Uau! Semblo una princesa.
Eh?
Quin fàstic!
Ei, Barbara, tornen a estar enfangades!
Vaja.
No, "vaja", no.
No puc anar al ball amb aquestes sabates.
I les teves?
Jo no portava sabates d'entrada.
Funciona així?
Barbara, no pots fer-hi res?
És que les sabates són complicades…
No has canviat gens, tieta Barbara.
Una altra bruixa!
Hola, noies.
Mi-te-la, però si és la Tekla.
Hola.
Hum…
Encantada.
Molt de gust.
Tieta, quant de temps.
Encara fas servir aquest bàcul vell?
Amb aquest bàcul, l'encís desapareixerà a mitjanit.
Tan ràpid?
No seria màgia si fos permanent.
Amb la meva màgia fabulosa,
l'encís dura tot un dia.
Què us sembla?
Voleu que us transformi les sabates en precioses sabates de cristall?
Sona fantàstic! Ho pots fer?
És clar.
Fa poc que he après a transformar objectes en cristall.
Doncs sí, si us plau!
Ah!
Oh.
Vaja. Vas descalça.
Si no duus sabates, no puc transformar-te-les.
- Ei, Barbara. - Mmm?
Deixa les teves sabates a la Ventafocs.
- Per què jo? - Fes-ho i punt.
No, "fes-ho i punt", no.
- Va. - No.
- Deixa-les-hi. - No.
- Va. - I un be negre.
Uau, són precioses. És molt bona!
Escolteu: l'encís durarà 24 hores.
Només li van del tot bé a qui les ha dut primer.
No se les pot calçar ningú més.
No us confongueu.
És clar.
Eh?
I això? Tens gana?
Això no es menja!
No quedaria bé, caminar fins al castell.
Binda, Banda, Bíndali!
Encantat de conèixer-les, senyoretes. Soc en Paul, el ratolí. Nyic!
Ho sé tot sobre el castell:
el tinc apamat des del celler de vi fins al rebost ple de formatge deliciós.
Nosaltres no sabem res del castell, així que moltes gràcies.
Nyic.
I la carabassa es convertirà en un carruatge?
Nyic?
Llavors us portaré fins al castell en carruatge.
- Fantàstic. - Uau.
Pots conduir, tot i ser un ratolí?
Tens el carnet?
No, no, no. En aquesta època no hi ha carnets.
Tranquil·la.
Amb el poder de la màgia, tot anirà bé!
Binda, Banda, Bíndali!
No puc respirar pel nas!
Qui m'ho hagués dit, que podria anar al ball.
Caputxeta Vermella, moltíssimes gràcies.
De res. Jo també volia anar al ball.
Són campanades?
Sí.
És la campana de la torre del rellotge del castell. Sonen cada hora.
Quan he conegut la Barbara, han sonat quatre vegades.
Sí, ara ha sonat sis vegades, així que són les sis en punt.
Llavors queden sis hores abans que es trenqui l'encanteri.
Compte!
Què ha passat?
Ha sortit del no-res! Nyic!
Hem atropellat algú!
Calma't. Dona'm això.
No pot ser…
El coneixes?
Sí…
És un perruquer, el Sr. Hans.
És el millor, i treballa per a la casa reial.
Diuen que et fa fer tant de goig que la gent no et reconeix.
Hum. Sí que porta un pentinat carismàtic, sí.
És mort.
Què farem, ara?
Hem de dir-ho als soldats del castell.
Tens raó.
És culpa meva.
Per pretendre anar al ball.
No és culpa teva.
Té raó, qui l'ha atropellat soc jo. És culpa meva. Nyic!
Sí…
Conduir un carruatge era massa per a un ratolí, suposo.
Sí, exacte, per això m'entregaré. Nyic!
M'entregaré.
No es preocupin.
Em tornaré a convertir en ratolí passada la mitjanit.
- Et fas l'interessant? - Nyic.
Sense carruatge no arribarem al ball.
Però…
Què passa?
Srta. Caputxeta?
- Mireu. - Nyic?
Què passa?
Per què té els talons tan bruts?
Ni idea, soc un ratolí, al cap i a la fi. Nyic!
- No fa gràcia. - Nyic.
Només hi ha una explicació per aquest fang.
Nyic?
Té fang als talons perquè algú l'ha arrossegat per terra.
Q-Què vols dir?
Que no ha mort perquè l'hàgim atropellat.
Ja era mort abans.
Què fem, Ventafocs?
Podem avisar i explicar la veritat.
Però si ho fem…
Hi haurà una investigació i no podrem anar al ball.
Com que tu no has fet res de dolent,
crec que no és just que no puguis anar al ball.
Però què hi podem fer?
Molt bé. Perfecte.
Senyoreta Caputxeta, posa cara de ser molt malvada. Nyic!
Així és com es comet el crim perfecte.
- Però què dic? - Nyic.
- Ho faig perquè no tinc altra opció. - Nyic.
Però qui li ha fet això?
Ni idea.
Ningú sabia que passaríem per aquí. Suposo que tant se valia qui passés.
Això és horrible.
En qualsevol cas, no és culpa teva que estigui mort.
I el nostre carruatge desapareixerà a mitjanit.
Això vol dir que no hi haurà res que ens pugui relacionar amb el cos.
Paul, et vull demanar un favor.
Nyic.
Ja hem arribat.
Gràcies.
No! No podem deixar entrar un espantall com tu.
Ves-te'n!
Bon vespre.
Quanta bellesa! Benvingudes! Endavant, si us plau.
T'he dit que no!
Ets horrible, així que gira cua! Ja!
Uau.
- Caputxeta. - Digues.
Tinc alguna cosa a la cara? Crec que tothom m'està mirant.
- És clar que sí. - Què?
Et miren perquè ets bonica.
Però si jo no soc…
Ventafocs?
La meva mare i l'Anne, la meva germana.
Són elles?
Mare, i la Margot?
No hi és.
Però si ha sortit abans, entusiasmada!
Ai, no. Segur que s'ha entretingut menjant en algun lloc.
Mare, segur que aquest pentinat m'està bé?
Anne!
T'ha tallat el cabell el senyor Hans, és clar que t'està bé!
Qui hauria dit que al príncep li agraden les dones amb el cabell curt!
Només algú que treballa per a la reialesa podia saber una cosa així!
Ha costat, però valia la pena.
Té raó.
Només és que m'hi he d'acostumar.
Com t'ha anat, allò?
No et sento.
Que alta, la música.
Què faré si em descobreixen?
No et descobriran. Sembles una altra persona.
- No et reconeixeran. - De debò?
Sí.
El monarca del Regne de Clair de Lune, Sa Majestat el Rei Bovell!
L'hereu al tron de Clair de Lune, Sa Altesa el Príncep Gilbert!
Casaca vermella i pantalons blancs… i li queda bé!
El príncep és així. Tot li queda bé.
Qualsevol altre semblaria un bufó.
El príncep no, mai.
Bona nit.
Us dono la benvinguda a aquest ball en el nostre bonic castell.
El ball d'aquesta nit
té com a objectiu que el príncep trobi la seva futura esposa.
Belles joves del regne,
si ell us demana un ball, no us feu enrere.
Balleu amb ell.
Molt bé, fill. Escull la teva parella.
- Pare, jo… - Escull.
Oblida't de la que va desaparèixer tan egoistament.
Entesos, pare.
Mare, creus que anirà bé?
Sí, tu tingues confiança.
Estic massa nerviosa!
Altesa.
Eh?
Em concedeix aquest ball?
Amb molt de gust.
Iuhu!
Gràcies.
Com? Per què?
Ets molt bonica.
Jo? I ara.
Suposo que és hora de mirar endavant.
Eh?
Sabates de cristall?
La Srta. Tekla ha practicat moltíssim.
Majestat!
A què es deu aquest enrenou?
Lamento informar-vos…
Disculpa'm.
Déu meu!
Escolteu.
Aquest ball queda suspès.
Fa una estona, han trobat un fidel súbdit al bosc.
Hans, el perruquer, és mort.
El cos estava cobert de terra,
està clar que algú ha intentat amagar-lo deliberadament.
Té la marca d'un casc de cavall al front
i una ferida a la part de darrere del cap a causa d'un impacte.
L'ha atropellat un carruatge dirigit al ball
i ha mort en caure i donar-se un cop contra una roca.
Això vol dir…
que l'execrable criminal és en aquesta sala!
Hans era el nostre tresor nacional. Tenia un do per embellir les persones.
Qui l'ha matat ha comès un crim imperdonable!
La investigació comença ara mateix.
Examinarem tots els carruatges que han vingut aquesta nit.
Qui posseeixi el carruatge ensangonat
és qui ha matat Hans!
Ningú podrà marxar fins que descobrim qui ha estat.
Que inspeccionin els carruatges.
Sí, majestat.
Què farem? Si no fem alguna cosa, ens descobriran.
Tranquil·la. El Paul s'ha encarregat del carruatge.
Com?
Què? Paul?
Senyoretes! Que passa res?
I allò que t'he demanat que fessis?
Què? Ah, la sang del carruatge?
Sí, l'he netejat tota.
Què?
Sense que em veiessin els soldats o el personal, clar.
Soc un ratolí, però soc net. Nyic!
Ets un ratolí fantàstic.
Molt bé.
Però com has pujat aquí?
Resulta que hi ha un passadís subterrani que només coneixen els ratolins. Nyic!
Aquí al castell tenen el millor vi i formatge.
Fem servir aquest passadís per entrar en secret i cruspir-nos el tiberi.
El formatge i el vi estan deliciosos.
Formatge i vi.
Formatge… No!
No he begut gens de vi.
He de conduir i avui ja he atropellat algú, si a sobre bec…
- Xist… - Nyic?
Xic…
- Xist! - Nyic.
No diguis res d'atropellar ningú.
- Eh? - Ara és un tema delicat.
Sort que ningú no m'ha sentit.
Perdó. Avui només menjaré formatge. Nyic!
Majestat.
Hi havia bocins de formatge al costat del cos de Hans.
L'homicida l'ha matat mentre menjava formatge…
Ha de ser una persona amb una passió irreprimible pel formatge.
Trobeu els amants del formatge del regne.
Sí, majestat.
Jo no he estat! L'he tret del castell, aquest formatge.
Caputxeta, i si marxem pel passadís secret?
Si marxéssim ara, seria com dir "mireu que sospitoses!".
Ens podrien seguir i empresonar.
Tens raó.
Jo aniré tornant cap al carruatge pel passadís.
Eh, res d'alcohol!
És un carruatge peculiar, però no hi ha restes de sang.
Són les onze. Queda una hora fins que desaparegui l'encís.
Si no fem res, l'encís desapareixerà aquí.
Esperem fins a l'últim moment per escapar-nos, d'acord?
Porto novetats:
hem examinat tots els carruatges, però no hem trobat restes de sang.
Això vol dir que no ha estat cap assistent al ball?
No…
El metge que ha examinat el cos de Hans ha conclòs que,
basant-se en la coagulació de la sang, primer el van colpejar per darrere.
Això vol dir…
que el Hans ja era mort quan el va atropellar el carruatge.
Ei!
Els soldats que han escorcollat casa seva
han trobat una pedra d'esmolar ensangonada.
L'homicidi s'ha produït a casa de Hans, sens dubte.
Estimem que ha mort avui entre la una i les tres de la tarda.
I l'ha atropellat un carruatge perquè…
Creiem que ha estat una distracció per posar entrebancs a la investigació.
Tal com he deduït jo.
Sí…
Els soldats també han trobat quelcom d'estrany a la casa.
Quelcom d'estrany?
Porteu-me'ls!
Sí, senyor!
Cabells…?
Què? Hi ha tot de cabells, en aquest sac?
Sí, n'hi ha molts.
I això és només una petita part del que hi havia a la casa.
Majestat, tindria la bondat d'escoltar la meva teoria?
- Digues. - Sí, majestat.
L'execrable criminal és en aquesta sala!
Això és el que he dit jo abans, no?
Jo ho he dit abans…
Aquella cinta és de l'Anne.
Llavors, els cabells…
La meva germana estava molt orgullosa de la seva llarga cabellera.
Per què tallar uns cabells tan bonics?
Això vol dir que Hans, el millor perruquer del regne, era humà.
És a dir: Hans, a vegades, cometia errors!
Es tracta de cabells que Hans tallà accidentalment mentre treballava.
O sigui que…
les noies a qui va tallar el cabell sense voler
li guardaven un gran rancor.
Estàs dient que una dona amb el cabell curt
és qui va matar el Hans.
Exacte!
En són cinc.
Permetin-me la pregunta:
són seus, aquests cabells?
És estrany.
- Eh? - Tal com em pensava.
Hans els tallà els cabells sense voler.
Llavors…
Qui el va matar?
Doncs…
Una d'aquestes cinc joves.
Se'm permet fer una aportació?
Mmm?
No et reconec.
Soc la Caputxeta Vermella.
Tan sols soc una viatgera.
Així doncs, "viatgera",
què hi ha?
Em sap greu, però…
la teoria del gran camarlenc és incorrecta.
Com?
Quina falta de respecte, viatgera!
Calma't.
Per què ho dius? A mi em sembla que té sentit.
És molt simple.
Aquests manyocs tenen una particularitat.
Eh?
Estan lligats amb cintes boniques.
I què té d'especial?
El més normal és deixar-se anar els cabells, abans que te'ls tallin.
Aquests cabells no els han tallat accidentalment.
Els han tallat a propòsit.
Té sentit.
Llavors, per què ho va fer, Hans?
No ho sé.
Només ho sap aquella a qui li han tallat el cabell.
Com va anar?
Ens ho pot explicar, senyoreta Anne?
Avui, cap a les deu del matí…
he anat a casa del senyor Hans perquè em fes un pentinat.
Que el perruquer de la casa reial em pentinés a mi…
era com un somni fet realitat.
En tenia moltes ganes.
A veure…
Al príncep li agraden les noies amb el cabell curt.
Et convertiré en el seu tipus, ja veuràs.
I…
Sé que la meva mare ha mogut molts fils per donar-me aquesta oportunitat
i que ha costat molts diners, així que no sabia què fer.
Però…
no podia suportar la idea de tallar els meus cabells llargs.
Vols ser la princesa?
O vols continuar tenint uns bonics cabells llargs?
Déu no et deixarà tenir les dues coses.
L'actitud del Sr. Hans ha canviat del tot i m'ha tallat els cabells per la força!
Ai…
Anne, pobrissona…
Altesa, és veritat que preferiu les dones amb el cabell curt, oi?
La meva filla tenia una cabellera preciosa.
L'única persona que pot consolar-la per la seva pèrdua
sou vós, altesa.
La meva filla faria qualsevol cosa per vós.
Altesa,
Escolliu l'Anne com a esposa,
és la vostra millor opció.
Altesa!
Jo també m'he tallat el cabell perquè el Sr. Hans digué que us agradaria.
Us agrada el cabell curt, oi?
Miri'm, si us plau!
Au va! A mi em queda millor.
- L'Anne és a qui li queda millor. - Calli, senyora!
Us agraden les joves amb el cabell curt, oi?
Nenes, a callar!
A cap noia li queda tan bé el cabell curt com a la meva filla Anne.
- Mentida! - A mi em queda millor!
¿Però, el príncep…
realment prefereix el cabell curt?
No ho sabia.
Pare…
la veritat és que jo ja havia sentit rumors deshonrosos sobre el Hans.
Has ignorat la pregunta!
Rumors deshonrosos?
El Hans era un gran perruquer, certament.
Però tenia enveja de les dones que tenien cabells bonics i no eren clientes seves.
Per què?
No podia suportar l'existència de cabells bonics
que no haguessin passat per les seves mans.
Així que quan trobava una dona amb una cabellera bonica,
el que feia era…
tallar-la a la força.
Déu meu.
Així doncs…
Què vol dir això, detectiva Caputxeta?
He sentit una cosa…
Què?
La veritat és que la cosina de la mare treballa de minyona al castell,
i, aquest migdia, ens ha deixat entrar d'amagat al castell.
Us heu colat? Què tramàveu?
No tramàvem res!
Només volia veure al príncep per demanar-li que em tragués a ballar.
Altesa, us heu trobat amb ella?
No.
Crec que és la primera vegada que la veig.
Què ha passat, llavors?
He arribat fins a la porta de la seva habitació.
Però…
Però no he pogut veure'l.
Per què no?
Perquè he…
he sentit una cosa.
Amb el seu permís.
- Com t'atreveixes, Hans! - Au, va, calmeu-vos, altesa.
Tu… ets conscient del que has fet?
Déu meu.
Estaven discutint.
El príncep…
semblava particularment enfadat.
Altesa, és veritat, això?
Sí.
Què… Què vol dir?
Tinc el cap com un bom… bombo.
Aquest migdia, el Hans ha vingut a la meva estança.
Roba nova?
Segur que us queda molt bé.
Ai, disculpi.
Hans…
D'on ho has tret, això?
No és de la vostra incumbència, altesa.
Els rumors eren veritat.
- Com t'atreveixes, Hans! - Au, va, calmeu-vos, altesa.
Tu… ets conscient del que has fet?
I vós?
Què?
Tothom té secrets.
Us vaig veure. Ara deu fer més o menys un any.
Et va fer xantatge?
Sí.
Ho sento.
Fa un any…
qui va llençar la vostra estimada corona…
vaig ser jo.
Vas llençar la meva corona…?
És un crim molt greu.
Sí.
Fill meu,
per què ho vas fer?
No pot ser…
Sí.
És tal com penseu.
Si és per aquella criada, ja et vaig dir que te n'oblidessis.
Que te'n trobaria una de més bonica.
Aquest ball era per trobar-la!
Pare, estava enfadat
perquè no acceptaves la meva relació amb ella, la Remi.
Remi…
No podria…
No soc prou bonica per a vós.
Tranquil·la, Remi.
Convenceré el meu pare.
Altesa…
Remi…
Per a mi,
tu ets la més bonica.
Però…
quan vaig haver parlat amb el meu pare,
ella va desaparèixer.
La Remi va desaparèixer perquè no la volies acceptar!
T'ho he dit, va ser un malentès!
No m'hi vaig oposar.
La criada va desaparèixer perquè va voler!
No enteneu els meus sentiments!
No sabeu…
com me l'estimava!
Ehem…
Si se'm permet…?
Ara, de debò?
Ara ens interromps?
Quin sentit de l'oportunitat.
Tens la discreció d'un elefant.
M'agradaria saber què va passar.
Us sembla bé, altesa?
El Sr. Hans va marxar després d'aquella conversa?
Fins que no van acabar la corona nova, no va ser gens fàcil pentinar el rei.
Com fas que un rei sembli digne, sense corona?
Vaja, tampoc és que fos tan difícil per a mi.
Sempre he pensat
que el vostre mirall de mà era preciós.
Envieu-me'l a casa.
Serà un regal de part vostra.
A veure…
a les cinc de la tarda m'aniria bé.
M'ha fet xantatge.
Volia el mirall de mà reial.
No em diguis que li has donat una relíquia familiar de la casa reial.
Disculpi, altesa.
He vingut a recollir el paquet per a Hans.
He decidit no enviar-li el mirall.
M'he adonat d'una cosa, mirant el meu reflex.
Saber la veritat sobre els rumors
i ser utilitzat pel Hans sense poder dir res
em feia lleig.
Fill meu…
I, per assegurar-te que no digués res sobre la corona,
l'has matat, doncs?
De cap manera.
Pare, si us plau, m'heu de creure.
Després d'aquest ball,
tenia intenció d'explicar-vos això de la corona.
Em sap greu, fill,
però això no ho pots demostrar.
Però és veritat, no vaig ser jo!
Llavors, per què?
Per què no has vingut a l'assaig de ball?
He vingut a veure't.
No eres a la teva estança. T'he buscat, però no eres al castell.
Això és per què…
volia estar sol.
He sortit a passejar.
Quina excusa tan oportuna!
A quina hora heu sortit a passejar, altesa?
De la una a les tres.
Detectiva Caputxeta,
l'homicidi s'ha produït entre aquestes hores, segons el metge.
És casualitat.
Heu coincidit amb algú mentre passejàveu?
No, amb ningú.
Sempre vaig a un turó on no va ningú.
Altesa…
teníeu un motiu per matar Hans.
I no teniu coartada.
Fill.
Sempre has tingut un gran sentit de la justícia.
Pot ser que, avui, aquest sentit de la justícia
s'hagi girat en contra teva?
Pare…
creieu que puc haver comès un assassinat?
No vaig ser jo! Jo no el vaig matar!
Arresteu el príncep.
Pare!
Endueu-vos-el.
Altesa!
Jo us crec. Vós no vau matar el senyor Hans!
Gràcies.
Altesa…
Caputxeta, és impossible que el príncep matés a ningú.
Fes alguna cosa.
Però hi ha proves circumstancials…
Eh?
Això és una…
espina.
El príncep no pot haver matat ningú.
Ei!
La gent de fora no pot entrar!
Fora!
Esperi!
"El príncep no pot haver matat ningú", dius.
Sí.
Per què?
D'una a tres de la tarda, el príncep ha estat sol.
Assegut en un turó amb bones vistes.
Com dius?
He estat dormint en una cova del bosc.
L'he vist des d'allà.
De veritat?
Sí.
Casaca vermella i pantalons blancs. Li quedaven molt bé, en el turó verd.
Si el que dius és cert, llavors el príncep té una coartada!
S'ha girat la truita!
El rei és son pare, al cap i a la fi.
Quin descans.
Majestat!
Vagi amb compte.
Per què?
Miri-la, que lletja i bruta que va.
Aquesta infeliç viu a costa de les almoines de la gent.
No s'hi pot confiar.
Va.
Sí, majestat.
Això és ridícul.
Se'm permet dir una cosa?
Com és que la gent d'aquest regne no confia en el seu príncep?
Llavors, creus que aquesta dona diu la veritat?
Sí.
Però la seva aparença…
Voleu dir que, com que és lletja, menteix?
Això no té cap fonament.
Però és de baixa estofa.
No sabem si menteix per diners.
Sospiteu de tot i de tothom.
Avui el príncep duia una roba feta expressament pel ball, oi?
Efectivament.
Llavors, què és, això?
Això era a terra, al lloc on han arrestat el príncep.
Què és?
És l'espina d'un esbarzer.
En aquesta zona… A veure.
Au! Ai!
Ah.
Creixen al bosc que hi ha de camí al turó amb bones vistes.
Per tant,
si el príncep ha estrenat la roba avui, com és que hi tenia una espina?
Només hi ha una explicació:
avui, el príncep ha anat al turó amb bones vistes.
Una gran deducció, detectiva Caputxeta!
El príncep diu la veritat!
Exacte.
Majestat.
Que torni el príncep.
Sí, majestat.
Què ha passat?
Fill,
una persona ha confirmat la teva coartada.
Ara per ara ets lliure.
Atenció.
Disculpeu que us hagi retingut durant tanta estona.
Podeu retirar-vos.
Ventafocs, hem de marxar.
Disculpeu-nos.
Espera!
Altesa, si us plau, mireu la meva filla Anne.
Mireu quina figura!
Altesa, us agrada el cabell curt, oi?
Faria qualsevol cosa per vós, altesa.
Cu-cut!
- Cu-cut! - Deixa'm.
No ens rendirem!
L'Anne t'estima!
Són les últimes campanades! Afanyin-se!
- Va, Ventafocs! - Sí.
Espereu!
Ho sento, altesa.
He d'anar-me'n.
Almenys digui'm el seu nom!
Ho sento!
Marxem! Nyic!
Va, Paul! Porta'ns tan lluny com puguis.
La següent és l'última campanada!
Ara que havia aconseguit ser humà…
Au…
L'encís…
ha desaparegut.
Ja hi som. Això és casa meva.
Queda't tant de temps com vulguis.
Gràcies. Perdó per les molèsties.
Cap problema.
- Caputxeta. - Sí?
És aquí.
Ah.
Quina pudor!
Ha anat cap allà! Afanyeu-vos!
Què ha estat, això?
Qui hi ha?
Ai.
I tu qui ets?
El mateix et dic.
Em dic Margot.
Mar…
Ets l'altra germana de la Ventafocs?
La coneixes?
Espera, tant se val.
Em pots ajudar? M'estan perseguint els soldats.
Com? Què has fet?
He…
He matat el Sr. Hans, el perruquer, sense voler!
Encara ha de ser per aquí. Busqueu-la!
Sí, senyor!
Aquest scone està de mort, amb melmelada de gerds.
Com pots menjar en una situació així?
El senyor Hans m'ha enviat una carta.
Deia que em tallaria els cabells especialment per al ball.
I que m'esperaria a casa seva a les quatre.
Senyor Hans…
Soc la Margot.
Passo cap a dins.
Moltes gràcies per convidar-me.
Quasi perdo el coneixement i quan anava a girar-me…
Però què…?
Un altre cop per darrere. Pam!
No has vist qui ha estat?
Ensenya-m'ho.
Au!
Sí, és veritat…
t'han colpejat dos cops.
Quan m'he despertat, em feia mal el cap.
Ai.
I llavors m'he adonat que, davant meu…
Eh?
Ho he sabut en veure'l:
era mort.
I a la mà, jo hi tenia…
Espera un moment.
Llavors no recordes si l'has matat o no.
Exacte.
Però t'ho miris per on t'ho miris, només podria haver estat jo.
Calma't.
Recordes alguna cosa més?
Eh?
Ah, sí.
A l'escriptori hi havia un manyoc de cabells de l'Anne.
Ella mai se'ls hauria tallat, n'estava molt orgullosa.
I llavors?
Les males llengües deien
que el Sr. Hans tallava els cabells llargs d'algunes noies a la força
i els col·leccionava.
Creia que ho deien per enveja.
Però llavors hi he caigut.
El Sr. Hans li ha tallat els cabells a la força a l'Anne.
Em deu haver fet enfadar tant, que l'he matat en un atac de ràbia.
Segur que ha anat així!
Calma't.
Llavors què ha passat?
He pensat que ho havia de tapar tot.
He posat el Sr. Hans en un carretó,
m'he amagat al costat del camí
i he esperat un carruatge.
Volies que l'atropellessin perquè semblés un accident?
Exacte.
Al cap d'una estona ha vingut un carruatge estrany.
He corregut cap al bosc en sentir com els cavalls l'aixafaven.
I llavors?
Se suposava que havia d'anar al ball, però…
Però ja no en tenia ganes.
"I si m'enxampen?", he pensat.
Tampoc volia tornar a casa, així que no m'he mogut del bosc.
I ara fa poc, una patrulla de soldats m'ha trobat.
Que no s'escapi!
No! Ajuda'm!
Aquí teniu la que buscàveu.
Ha confessat matar el Sr. Hans. Endueu-vos-la!
No pot ser. M'has dit que m'ajudaries!
Jo no he dit això en cap moment.
No tens cor! Malvada! Bruixa!
Detectiva Caputxeta!
M'alegro de tornar-la a veure.
És impressionant que hagi aconseguit fer-la confessar.
Ara puc donar bones notícies al rei.
No ha estat ella.
Com?
És una abusananos, així que volia donar-li una lliçó.
Gran camarlenc, hi ha una cosa que m'intriga.
Podria veure la casa del Sr. Hans?
La hi ensenyaré.
Aquesta sang… no és del senyor Hans.
Creiem que la sang del terra és de fa vora un any.
Hans va perdre poca sang.
El devien colpejar en un punt vital.
Ara ho entenc…
Gran camarlenc,
em pot ajudar en una cosa?
El que sigui, detectiva Caputxeta.
Altesa.
Sa altesa reial cerca la propietària d'aquesta sabata.
Curiosament, aquesta sabata de cristall només li va bé a la propietària.
Noia, digues el teu nom.
Em dic Ventafocs.
Ventafocs. Te la podries emprovar?
Sí.
Com vostè mani.
Li va bé! Li va perfecta!
Ja ho veig.
Eres tu.
Agafeu-la.
Sí, senyor.
Què?
Què? Per què?
Caputxeta! Digues-los que s'equivoquen de persona!
Ventafocs.
Eh?
Per què tens tantes esgarrinxades als peus?
Ja t'ho vaig dir ahir.
Me les vaig fer collint gerds dels esbarzers.
Ventafocs.
Per què vas descalça?
Perquè la Margot…
Ventafocs.
Com és que el teu pla criminal fa aigües per tot arreu?
La que va matar el senyor Hans…
ets tu.
Què dius?
Alguna cosa em feia mala espina des que et vaig conèixer.
Per això vaig venir al ball amb tu.
Eh?
El primer que em va desconcertar
va ser que la Margot et llencés les sabates.
Per què?
A la Margot li encanta la melmelada de gerds, oi?
Si t'hagués llençat les sabates,
no podries anar a collir gerds al bosc, amb tants esbarzers.
M'estaven maltractant!
Si vols atribuir-me la culpa a mi, què me'n dius del mòbil?
No tenia cap motiu per matar el Sr. Hans.
El teu mòbil devia ser…
que ets bonica.
Vols ser bonica?
Eh?
Crec que el senyor Hans es va adonar que eres bonica.
I, per tant…
li van agafar ganes de tallar-te el cabell.
Saps qui soc, oi?
Exacte! Justa la fusta.
No hi ha ningú tan bo com jo ni tan carismàtic
a l'hora de tallar cabell.
Soc el Hans.
Li tallo el cabell al rei i tot.
Has sentit a parlar de mi, oi?
Vine a casa meva.
Et tallaré els cabells.
És tota una oportunitat.
Vols ser bonica, no?
Devies estar contenta.
Sempre et diuen que ets lletja i et tracten malament.
Però el millor perruquer del regne es fixa en tu
i et diu que pots ser bonica.
Però… la realitat era una altra.
Què fa?
Els teus cabells faran goig.
Els cabells més bonics que mai he tallat…
no haurien d'existir en aquest regne!
Has matat el senyor Hans.
Llavors vas voler incriminar la ximple de la teva germana Margot.
ET TALLARÉ EL CABELL PER AL BALL.
Li vas escriure en nom del Sr. Hans dient-li que anés a casa d'ell.
Quan la Margot va arribar a la casa, la vas estabornir
perquè el criat del príncep la trobés a les cinc.
Aquí s'hauria d'haver acabat la cosa.
Però…
vas cometre un error.
Passo cap a dins.
Moltes gràcies per convidar-me.
No vas aconseguir estabornir la Margot, però ja no tenies la pedra d'esmolar.
I, sense pensar-hi…
La sabata de cristall es va trencar del cop.
Això és el fragment d'aquella sabata.
Era a la roba de la Margot.
No vas trobar aquest fragment,
però havies aconseguit estabornir la Margot.
Ara només havies d'esperar que el criat arribés a les cinc,
trobés la Margot allà i assumís que era culpable.
Hauries aconseguit cometre el crim perfecte.
Però no vas anticipar que el príncep canviaria d'opinió.
El criat mai va arribar i no van trobar la Margot a l'escena del crim.
Però tot això són conjectures.
Si qui el va matar va deixar un tros de cristall, no quadra!
Mira.
Les meves sabates estan intactes.
Això demostra que no soc l'assassina, no?
És veritat que aquest fragment no encaixa amb aquestes sabates.
Veus?
Les sabates de cristall només van bé a qui les ha dut primer.
Aquest fragment no pertany a aquest parell.
Moltes persones tenen sabates de cristall de la Srta. Tekla.
El va matar algú altre!
Però només pots ser tu.
S'ha acabat! Si t'entestes a dir que vaig ser jo, demostra-ho.
Ventafocs, en realitat…
la sabata esquerra que duus…
i la que et vas deixar al castell ahir a la nit…
no són la mateixa.
Què?
Aquesta sabata de cristall…
estava enterrada amb el colom que tant t'estimaves.
Tenies dos parells de sabates de cristall.
La sabata de cristall esquerra que et vas deixar al castell…
és allà.
La sabata dreta que anava amb la sabata esquerra que duus ara…
és allà.
També estava enterrada amb el colom.
Gran camarlenc, i aquest fragment de vidre?
Encaixen a la perfecció.
Quan et vaig conèixer anaves sense sabates,
però no perquè la Margot te les hagués llençat.
L'havies atacat amb la sabata que la Srta. Tekla t'havia transformat,
el tacó s'havia trencat i havies enterrat el parell.
Ahir vas veure la Srta. Tekla dues vegades
i et va transformar dos parells de sabates.
La segona vegada eres amb mi.
La primera vegada va ser després d'haver mort el Sr. Hans
i d'escriure-li la carta a la Margot.
Oi que sí, senyoreta Tekla?
Exacte.
Quin ensurt!
Tu eres la Ventafocs.
Com ha dit la Caputxeta, ahir vaig transformar-li les sabates.
A quina hora va ser?
Crec que a les tres.
La campana del castell va sonar tres vegades.
Em confons amb algú altre.
Quan et vaig conèixer amb la Caputxeta, vas dir: "Molt de gust".
No ho hauries dit si m'haguessis conegut.
No fa falta que t'expliqui per què, no?
Què?
Oi, Barbara?
Sí.
Quan us vau trobar la segona vegada, jo ja t'havia transformat.
T'havia fet tan maca que semblaves una altra.
No m'estranya que la Tekla pensés que eres una altra noia.
Gràcies per testificar, Srta. Tekla i Barbara.
Ei, i aquesta falta de cortesia cap a mi?
De res.
Molt bé, som-hi doncs.
Continuem.
Si t'hagués demanat que et provessis les sabates, podries haver-t'hi negat.
Per això he demanat ajuda al príncep.
Sabia que si el príncep t'oferís les sabates,
a ell no li diries que no.
Com ho saps?
El què?
Que la sabata esquerra que duc
és la parella de la sabata dreta trencada.
Totes dues són sabates de cristall. No és cap prova.
Deus haver canviat les sabates en secret per incriminar-me.
Segur que és això!
Ventafocs.
Que les sabates et vagin a la perfecció
demostra que vas ser tu.
Tens raó.
Vaig…
ser jo.
Vaig…
matar el senyor Hans.
Digues, Caputxeta.
Com sabies que havia enterrat les sabates amb el colom?
La gent d'aquest regne
només vol veure allò que és bonic.
Si les enterraves allà,
sabies que ningú voldria desenterrar un colom lleig.
Tu…
coneixes la gent d'aquest regne millor que ningú.
Era l'amagatall perfecte.
Vaja, això és el que pensava.
Sí…
Era un amagatall perfecte.
Ai!
Tenia raó.
Tinc molt mala sort.
Si no t'hagués conegut…
Ventafocs.
Altesa.
Encara que sigui mentida,
digueu-m'ho una última vegada.
M'ho podeu dir una altra vegada?
El què?
Que soc molt…
bonica.
Ets molt…
decebedora.
Endueu-vos-la.
Sí, senyor.
Altesa.
Caputxeta Vermella, gràcies.
Gràcies a tu, hem pogut resoldre el cas.
Ah, ja us està bé?
Eh?
Queda un altre assumpte per resoldre.
De què es tracta?
De qui serà la vostra futura esposa, és clar.
Vau escollir la Ventafocs durant el ball, però ara ha quedat arrestada.
No et preocupis per això.
Encara que no haguessin arrestat la Ventafocs
no tenia intenció de casar-m'hi.
De veritat? Durant el ball, semblàveu enlluernat.
Havia de ballar amb algú, almenys, davant del meu pare.
Que poc considerat.
Em sap greu.
Però el meu cor
pertany a algú altre.
Pel que fa a aquest "algú"…
Vaig pensar que era estrany.
Per què va desaparèixer fa un any, la Remi?
De veritat va ser culpa del rei?
És l'única explicació.
Vaig inspeccionar la casa del Sr. Hans, i hi vaig trobar restes de sang velles.
Què vols dir?
El senyor Hans va atacar la Remi.
Ho sabia.
Aquells cabells eren de la Remi.
El Sr. Hans va atacar la Remi i ella va intentar defensar-se.
Li va deixar una gran cicatriu a la cara, i va fer-se fonedissa.
Per què?
Tenir una gran cicatriu a la cara
no és motiu per desaparèixer.
És pel tarannà del regne.
En aquest regne, la bellesa és el més important.
La muller del príncep d'un regne així ha de ser especialment bonica.
La Remi, amb una gran cicatriu a la cara,
ja no es considerava bonica.
Per això va anar-se'n.
Oi que sí?
Qui ets?
Remi…
Remi.
T'he estat buscant tot aquest temps.
Jo…
ja no soc digna d'aquestes paraules.
Una dona lletja amb una cicatriu així
no pot estar amb vós.
- No és veritat! - Sí que ho és!
Segur que hi ha una dona bonica digna de vós.
Oblideu-vos…
de mi.
Remi…
Però què dius?
Ehem… Si se'm permet…?
Remi, eres al turó amb bones vistes el dia del ball.
Per què et vas passar 2 hores mirant el príncep?
Perquè…
És perquè encara te l'estimes.
Oi que sí?
Per això continuaves vigilant el príncep des de la distància, després d'anar-te'n.
Fins i tot et vas enlletgir per poder passar desapercebuda.
Remi.
Encara ets…
la més bonica.
Altesa…
GRÀCIES
Caputxeta Vermella, moltes gràcies.
No es mereixen.
Altesa, Remi, m'alegro que el rei us hagi donat la seva aprovació.
Tot és gràcies a tu.
Has fet que m'adonés del que era més important.
Gràcies.
Que sigueu feliços.
Bé, doncs, em posaré en marxa.
I així fou
com acabà la història de la Ventafocs i la Caputxeta Vermella.
Detectiva Caputxeta!
Però aquesta és tan sols una història de moltes.
Vet aquí
un conte sobre la vida de la Caputxeta Vermella,
un conte sobre amor i màgia.
Ai! Au!
Més espines?
Potser ja va bé que les roses més belles tinguin espines.
Subtítols: Marina Torruella Bonsoms