Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Žila byla
jedna krásná malá holčička.
Její babička ji měla moc ráda.
Jednoho dne jí darovala karkulku z červeného sametu.
Ten čepeček se jí tak zalíbil,
že nechtěla nosit nic jiného.
Časem se té holčičce proto začalo říkat Červená karkulka.
A jak utíkal rok za rokem,
z maličké Červené karkulky
vyrostla chytrá mladá dáma,
která plná nadějí a snů
vyrazila do světa za dobrodružstvím.
PÁTRÁNÍ ZA DEVATERO HORAMI
Jestlipak už budu ve městě?
Jau! Auvajs!
Pokolikáté se mi už tohle stalo?
Takový krásný les a všude samé trní!
Krásné věci přece trny mívají, slečinko.
Hej, ty v tom červeném!
Jak mě můžeš ignorovat?
Jsem přece čarodějnice.
Čarodějnice.
Tak buď trochu ohromená!
Potřebujete něco? Zrovna mám namířeno do Spenhagenu.
Do Spenhagenu? To je pěkná dálka. Taková pouť člověka vyčerpá.
Přesně tak, takže mě omluvte.
Jsi celá otrhaná!
To hodláš jít v takových ošuntělých botách?
Musí tě bolet nohy!
Mám nápad. Co kdybych ti vyčarovala krásné nové boty?
Ne, děkuju.
Hej! Kam si myslíš, že jdeš?
Vidíš to? Ani v těch křuskách nemůžeš pořádně běhat.
- Měla by sis pořídit nové! - Děsíte mě.
Já ti… vykouzlím…
Jste nějaká zadýchaná.
Co bys řekla…
na nové boty?
Hned ti je…
Prosím vás, neumírejte mi tady.
V tomhle království je krása všechno!
Ani já nevypadám jako stará ježibaba. Sekne mi to, ne?
Vidíš? To koukáš, co?
Že ta hůl vypadá ošuntěle?
To je starožitnost!
Omladina její krásu nikdy nepochopí.
Aha.
Ale dost už o mně.
Vyčaruju ti krásné boty hodné tohohle království.
Co ty na to?
Už nebudeš otrhané děvče s ošuntělými botami.
Budeš nádherná!
Přestaňte mě urážet.
Vinda vanda…
vindaly!
Vždyť jste je jenom zamazala!
To od vás bylo pěkně sprostý.
- Co jste to za čarodějnici? - Umím dělat nejrůznější kouzla.
Když ale přijde na boty…
vůbec mi to nejde.
Tak proč jste to zkoušela?
Pořád je trochu zamazaná. Tamhle na patě.
A kdo za to může?
Počkejte!
Au. Au!
To bolí.
To je nadělení.
Ale hlavu vzhůru.
Stejně byly celé od bahna.
Moje boty!
Jauvajs, to bolí.
Au.
To jsou moje boty…
Takže ty jsou tvoje?
Děkuju.
Já jsem Červená karkulka. Jak se jmenuješ ty?
Popelka.
Umřel mi holoubek.
Měla jsem ho moc ráda.
To je mi líto.
ANNA
Poslyš, Popelko…
Kdo tě týrá?
Vím, že jsme se zrovna potkaly, ale mám takový šestý smysl.
Týrá tě tvoje macecha,
nebo nevlastní sestra Anna?
Jak jsi to…
Ty obnošené šaty máš po ní, že jo?
Na límci je napsáno „Anna“.
To znamená, že není jedináček.
Máš ještě jednu sestru, že jo?
A vzhledem k tomu, že jsi od matky nedostala vlastní šaty
a nemůžeš si na to stěžovat,
musí to být macecha.
Poznala jsem to i z tvého jména.
Ze jména?
Představila ses jako Popelka.
To je odvozené od „popela“.
Znamená to, že jsi od něj zamazaná.
A přitom si tak sama říkáš…
Doma tě musí neuvěřitelně týrat.
Jsi vážně všímavá…
Akorát nechápu, čím sis to všechno zasloužila.
Pláčem nic nevyřešíš.
V tomhle království…
je krása všechno.
Proto i náš král žije v tom nejkrásnějším hradě na světě.
Ošklivost je tady hřích.
S nepohlednými a špinavými lidmi…
Ani náhodou. Táhni pryč.
…se tu nikdo nebaví.
Protože vypadám, jak vypadám…
Popelko!
- Ano, paní matko? - Máme prázdné šálky.
- Hned nám dolij. - Už běžím.
Hrůza. Jsi nejenom ošklivá, ale taky pomalá a neschopná.
Omlouvám se.
Pohni si a podej mi zrcadlo.
Hned to bude.
Popelko. Skoč pro maliny. Dochází nám marmeláda.
Margot… já bych ale taky chtěla na…
Copak?
Snad sis nemyslela, že s náma půjdeš na ples?
No…
To snad nemyslíš vážně.
Božínku!
Dobře mě poslouchej.
Dnešní ples je velká věc. Princ si na něm bude vybírat manželku.
Velkolepý ples, na kterém se z mojí krásné Anny stane princezna.
Ale no tak, mami.
Kdyby se princ dozvěděl, že mám takovou škaredou sestru,
hned by se na mě díval skrz prsty.
Ani o tom nemluv. To nemůžeme dovolit.
Budeme muset najít toho nejlepšího kadeřníka,
aby tvoji krásu ještě zvýraznil.
Děkuju, mami!
Aničko.
A mám pro tebe ještě jedno překvapení.
Jsi úžasná, mami! Prozradíš mi jaké?
Jejda, vyklouzlo mi to.
Hej, to je moje!
Už je tu zase, špindíra jeden.
Máš to ale nenasytné kamarády, Popelko.
Ohavný holub…
Ošklivé věci v tomhle království nepotřebujeme.
Počkej!
Takže toho holoubka zabila jenom kvůli tomu?
Nedalo se nic dělat.
Už od narození mám strašnou smůlu.
Vždyť…
jsem stejně ošklivá…
jako tenhle holoubek.
I kdybys na ten ples šla, stejně jsi s princem nikdy nemluvila, ne?
Vážně by sis chtěla vzít někoho, koho nemáš ráda?
Jo, jeho bych si klidně vzala.
Počkej… Ty ho máš ráda?
Je to úžasný člověk.
Chová se ke všem stejně bez ohledu na krásu.
Jednou jsem ho potkala,
ale nedokázala jsem ze sebe vydat ani hlásku.
Úplně mě okouzlil.
- A… - Ty ses teda rozmluvila!
Už odmalička studuje politiku.
Je strašně hodný.
Až se z něj stane král, určitě tohle království změní.
Kdybych si ho mohla vzít,
nic víc bych už v životě nechtěla.
Dobře, tak na ten ples zajdeme.
To nepůjde.
Proč ne?
Já…
mám totiž jenom tyhle šaty.
V něčem tak ošklivém mě do hradu nepustí.
Margot mi navíc vyhodila boty.
Cože? to je hrůza!
Od čeho máš ty škrábance?
Od trnů. Jak jsem sbírala maliny.
Vidím, že jsi v nesnázích.
Nech to na mně, pomůžu ti.
Vy jste pořád tady?
Jmenuju se Barbara!
Můžu tě na ten ples hezky zkrášlit.
To těžko.
Nepodceňuj mě.
Tohle mi zrovna jde.
Vinda vanda…
vin…
…daly!
Tak co ty na to?
Vůbec bych tě nepoznala!
Vážně ti to sluší!
Barbaro, zkrášli i mě.
- Chci taky na ples. - A co tam hodláš dělat?
Vyrazila jsem do světa na zkušenou,
takže chci vidět úplně všechno.
Ty jsi mi ale vypočítavá… Máš to mít.
Vinda vanda…
vinda…
…ly!
Pane jo! Vypadám jako princezna!
Jsou oslizlý!
Barbaro! Zase jsi mi zamazala boty.
Jejda.
To si strč za klobouk.
Takhle mě na ten ples nepustí.
A co ty?
Já jsem celou dobu naboso.
Aha.
Nemůžeš s tím něco udělat, Barbaro?
S botami je to těžké…
Vůbec ses nezměnila, tetičko Barbaro.
Další čarodějnice!
Zdravíčko, dámy.
Co chceš, Teklo?
Zdravím.
Moc…
mě těší.
Nápodobně.
Dlouho jsme se neviděly, tetičko.
Ty pořád používáš tuhle starou hůl?
S takovou kouzlo o půlnoci vyprchá.
Tak brzo?
Kouzla nemají trvat věčně.
Moje úžasná magie
vydrží celých 24 hodin.
Co vy na to?
Mám vám vykouzlit nádherné skleněné střevíčky?
To zní skvěle! Dokážete to?
Samozřejmě.
Zrovna nedávno jsem se naučila měnit věci ve sklo.
Tak to vás o jedny poprosím!
Božínku, ty nemáš žádné boty.
Nemůžu očarovat něco, co nemáš.
Poslyš, Barbaro.
Půjč jí svoje boty.
- Proč já? - No tak.
To si strč za klobouk.
- No tak. - Ne.
- Půjč jí je. - Ne.
- No tak. - Ne.
Ty jsou nádherné. Jste úžasná.
Dobře poslouchejte. Kouzlo vydrží jenom 24 hodin.
A střevíčky padnou jedině tomu, komu jsem je vyčarovala.
Nikdo jiný si je obout nedokáže.
Na to nezapomeňte.
Dobře.
Copak? Vyhládlo ti?
Ty nejsou k jídlu!
Přece na hrad nemůžete jít pěšky.
Vinda vanda vindaly!
Rád vás poznávám, dámy. Já jsem váš myší lokaj Paul.
Hrad znám jako svoje boty.
Od vinného sklípku až po spižírny plné lahodných sýrů.
Tak to se nám bude hodit. My na hradě nikdy nebyly.
Písk.
A z té dýně… bude kočár?
Písk?
V tom případě vás v něm dovezu přímo na hrad.
- Paráda! - To teda.
Ty umíš řídit kočár, i když jsi myš? Máš vůbec řidičák?
No tak, v tomhle období ještě žádné neexistují.
To zvládnu.
Magie všechno zařídí!
Vinda vanda vindaly!
Nemůžu dýchat nosem!
Nikdy by mě nenapadlo, že se na ten ples dostanu.
Moc ti děkuju, Karkulko.
Nemáš za co. Taky jsem se na něj chtěla podívat.
To je zvon?
Jo.
To odbíjí hradní hodinová věž. Člověk podle ní pozná, kolik je hodin.
No jo, když jsem potkala Barbaru, odbila čtyřikrát.
Jo, a teď odbila šestkrát, takže je šest hodin.
Do vyprchání kouzla máme v tom případě šest hodin.
Pozor!
Co se stalo?
Zničehonic vyskočil na cestu!
Někoho jsme srazili?
Uklidni se. Dej to sem.
To snad…
Ty ho znáš?
Jo…
To je kadeřník Hans.
Je nejlepší na světě a pracuje na hradě.
Když tě ostříhá, budeš prý tak krásná, že se vůbec nepoznáš.
No jo, ten jeho účes je… rozhodně charismatický.
Je mrtvý.
Co budeme dělat?
Musíme přivolat vojáky z hradu!
Máš pravdu.
Je to moje chyba.
Kdybych nechtěla na ples…
Ty za nic nemůžeš.
Přesně tak, to já ho přejel. Je to moje vina.
No jo…
řízení je na myš přece jenom trochu moc.
Přesně tak, proto se půjdu udat. Teda…
Zajdu se udat.
To nevadí.
Stejně ze mě o půlnoci bude zase myš.
- Co to do tebe vjelo? - Písk.
Bez kočáru se na ples nedostaneme.
Ale…
Co se děje?
Slečno Karkulko?
- Podívejte na tohle. - Písk?
Copak?
Proč má tolik bahna na podpatcích?
Nemám tušení. Přece jenom jsem myš.
- Nebuď drzý. - Písk.
To bahno se na ně mohlo dostat jediným způsobem.
Písk?
Někdo ho musel popadnout a táhnout po zemi.
Co tím myslíte?
Že neumřel kvůli tomu, že jsme ho srazili.
Už byl mrtvý.
Co navrhuješ, Popelko?
Můžeme to nahlásit a říct pravdu.
Ale když to uděláme…
kvůli vyšetřování nebudeme moct na ples.
Podle mě by nebylo fér, kdyby ses tam nedostala,
protože jsi nic neprovedla.
Co si s ním ale počneme?
Tak jo, to bychom měli.
Jde z vás strach, slečno Karkulko.
Tomuhle já říkám dokonalý zločin.
- Co to vyvádím? - Písk.
- Někdo to ovšem udělat musel. - Písk.
Ale…
kdo ho asi zabil?
To nevím.
Nikdo nevěděl, že tudy pojedeme. Vrahovi bylo jedno, komu ho hodí pod kola.
To je hrozné…
Tak jako tak za jeho smrt nemůžeš.
A náš kočár se navíc o půlnoci rozplyne.
V tu chvíli nás s ním už nikdo nespojí.
Paule… mám na tebe prosbu.
Písk.
Tak jo, jsme tady.
Děkuju.
Ne! Někdo tak ošklivý dovnitř nesmí.
Táhni!
Dobrý večer.
Vy jste ale krasavice. Vítejte! Račte dál.
Co jsem říkal?
Ohyzdy tu nechceme! No tak!
Pane jo.
Poslyš, Karkulko…
Vypadám nějak divně? Mám pocit, že na mě všichni zírají.
Jasně, že zírají.
Zaujala jsi je, protože jsi krásná.
Vždyť nejsem tak…
Copak?
Tamhle je moje macecha s Annou.
Tak to jsou ony.
Kde je Margot, mami?
Nikde ji nevidím.
A to tak nadšeně vyrazila napřed.
Určitě se zase někde zapomněla u jídla.
Sluší mi ten účes, mami?
Anno!
Vždyť tě stříhal Hans. Samozřejmě, že ti sluší.
Nečekala jsem, že má princ rád děvčata s krátkými vlasy…
Královský kadeřník se nezapře. Kdo jiný by to měl vědět líp?
Ještěže jsem tě přemluvila.
Máš pravdu.
To nic. Jenom si na to musím zvyknout.
A jak to dopadlo s tamtím?
Neslyším tě.
Hrajou moc nahlas.
Co si počnu, jestli si mě všimnou?
Jen klid. Takhle by tě nikdo nepoznal.
- Nevšimnou si tě. - Myslíš?
Jo.
Král Bovell z království Clair de lune!
Princ Gilbert z království Clair de lune!
On dokázal sladit červenou vestu a bílé kalhoty.
Je to princ. Vypadal by dobře v čemkoliv.
Normální člověk by vypadal jako komediant.
Náš princ teda rozhodně ne.
Vážení.
Vítejte na plese v mém nádherném hradě.
Dnes se rozhodne o tom,
koho si můj syn vezme za ženu.
Krásky našeho království…
pokud vás vyzve k tanci, nemusíte se zdráhat.
Klidně si s ním zatančete.
Nuže, princi. Vyber si.
- Otče, já… - Vyber si.
Na tu zmizelou ženu zapomeň.
Ano, otče.
Zvládnu to, mami?
Určitě. Musíš vypadat sebevědomě.
Jsem strašně nervózní.
Princi.
Co to?
Smím prosit?
Jistě.
Jupí!
Děkuju.
Za co?
Jsi opravdu krásná.
Ale vůbec ne…
Asi bych to už měl hodit za hlavu.
Skleněné střevíčky?
Paní Tekla měla napilno.
Vaše Výsosti!
Proč tak řveš?
Promiňte.
Omluv mě.
To je hrůza!
Vážení.
Ples se ruší.
V lese právě našli
tělo našeho královského kadeřníka Hanse.
Někdo ho zaházel hlínou.
Pachatel se zcela jasně pokoušel zahladit stopy.
Hans má na čele otisk koňského kopyta.
A na zátylku našli stopy po úderu.
Někdo ho přejel kočárem
a srazil ho na zem, kde se Hans praštil do kamene a zemřel.
Jinými slovy…
je jeho ohavný vrah někdo z vás!
Hans byl náš národní poklad. Nikdo člověka nedokázal zkrášlit líp.
Tenhle zločin je proto zcela neodpustitelný.
Vyšetřování začne ihned.
Prozkoumáme všechny kočáry, které sem přijely.
Majitel toho potřísněného krví
bude odsouzen jako vrah!
Dokud ho nenajdeme, nikdo neopustí hrad.
Okamžitě prohledejte kočáry.
Ovšem.
Co budeme dělat? S takovou nás dopadnou.
Neboj se. Paul se o náš kočár postará.
Paule?
Děje se něco, dámy?
Udělal jsi, o co jsem tě prosila?
Cože? Myslíte tu krev?
Ano, všechnu jsem ji smyl.
Samozřejmě jsem dával pozor, aby mě nikdo neviděl.
Jsem velice čistotná myš.
Ty jsi ale úžasný myšák.
Dobrá práce.
Ale kde ses tu vzal?
Popravdě tu mají podzemní zkratku, kterou znají jenom myši.
Místní sýr a víno jsou naprosto prvotřídní.
Potají se jim sem vkrádáme a pochutnáváme si na nich.
Je to neuvěřitelná dobrota.
Sýr a víno.
Sýr… Co to plácám?
Víno jsem nepil.
Přece jenom řídím a někoho jsem zajel,
takže bych…
- Pšš! - Písk?
Pšík…
- Pšš. - Písk.
O tom nikomu ani muk.
Všichni jsou jak na trní.
Díkybohu mě nikdo neslyšel.
Pro dnešek zůstanu jenom u sýru.
Výsosti. U Hansova těla se prý na zemi našly kousky sýra.
Takže pachatel při té vraždě jedl sýr…
Podle všeho ho vážně zbožňuje.
Najděte všechny milovníky sýra v království.
Rozkaz.
Já to nebyl. K tomu sýru jsem se dostal až tady.
Pojď, utečeme tou tajnou zkratkou, Karkulko.
Jestli teď zmizíme, všichni nás začnou podezřívat.
Co kdyby nás pak chytili?
To je pravda.
Já se jdu teda potají vrátit ke kočáru.
Žádné víno!
Je to pěkně zvláštní kočár, ale krev na něm nevidím.
Odbíjí jedenáct. Do vyprchání kouzla zbývá jenom hodina.
Takhle se odsud ale nedostaneme včas.
Počkáme až těsně do konce a pak utečeme tou zkratkou.
Jsem zpět, Výsosti.
Prohledali jsme všechny kočáry, ale žádnou krev jsme nenašli.
To znamená, že pachatel není mezi námi.
Ne…
Dostal jsem zprávu od doktora, který ohledával tělo.
Podle krevních sraženin došel k závěru, že ho někdo nejdřív praštil do hlavy.
Což znamená…
že když Hanse přejel ten kočár, byl už mrtvý.
Hej!
Když vojáci prohledali Hansův dům,
našli brousek zamazaný od krve.
K vraždě nepochybně došlo u něj doma.
Podle našich odhadů zemřel mezi první a třetí hodinou odpoledne.
Takže ho vrah nechal přejet kočárem, aby…
Aby od sebe při vyšetřování odvedl pozornost.
Přesně, jak jsem si myslela.
Jo…
U Hanse doma jsme navíc našli něco podivného.
Něco podivného?
Přineste to sem.
Rozkaz!
Vlasy?
Ten pytel je plný vlasů?
Ano, našli jsme jich hromadu. Odebrali jsme pouze část.
Mohu vám nadnést svoji teorii, Výsosti?
- Povídej. - Děkuji.
Ten ohavný vrah je někdo z vás!
Neříkal jsem to už náhodou?
Myslím, že jsem to už říkal.
Ta stužka patří mojí sestře Anně.
Takže ty vlasy…
Anna se vždycky pyšnila svými krásnými dlouhými vlasy.
Proč by Hans stříhal takové krásné vlasy?
Protože i náš nejlepší kadeřník byl jenom člověk
a jako takový se občas dopustil chyby!
Hans tyto lokny ustřihl omylem,
což znamená…
že ho žena, kterou o ně tak nemotorně připravil,
musela ze srdce nenávidět.
Takže chceš říct, že Hanse zabilo jedno z děvčat
s nakrátko střiženými vlasy?
Přesně tak!
Pět žen.
Nuže, mám na vás otázku.
Jsou tohle vaše vlasy?
Něco tu nehraje.
Přesně, jak jsem očekával.
Hans vám je tedy omylem ustřihl a…
Takže…
kdo ho zabil?
No…
Jedna z těchto žen.
Můžu něco říct?
Tebe neznám.
Říkají mi Červená karkulka.
A jsem obyčejná cestovatelka.
A co nám taková obyčejná cestovatelka chce povědět?
Nerada to říkám…
ale váš komorník se mýlí.
Cože?
Taková drzost!
Uklidni se.
Pročpak? Mně to přijde celkem logické.
Je to prosté.
Na těch copech něco nehraje.
Do všech jsou vpletené krásné mašle.
Co je na tom divného?
Normálně si přece člověk před stříháním vlasy rozpustí.
Nikdo je takhle neustřihl omylem.
Udělal to naprosto záměrně.
Pravda.
Tak proč ho tedy někdo zabil?
To nemám tušení.
Na to se budeme muset zeptat jeho zákaznic.
Jak ostříhal tebe?
Popíšeš mi to, Anno?
Dneska kolem desáté ráno…
jsem za ním zašla, aby mě zkrášlil.
Ani ve snu by mě nenapadlo, že se královský kadeřník
někdy dotkne mých vlasů.
Moc jsem se k němu těšila.
Přesně tak…
Princ má radši ženy s krátkými vlasy.
Ostříhám tě tak, abys mu hned padla do oka.
No…
Máma udělala všechno proto, abych se k němu dostala.
A věděla jsem, že ta návštěva stála hodně peněz.
Ale…
ani tak jsem se svých dlouhých vlasů nechtěla vzdát.
Chceš se stát jeho ženou?
Nebo si chceš nechat svoje krásné dlouhé vlasy?
Obojí ti pánbůh nedovolí!
Pak pana Hanse něco popadlo a ty vlasy mi prostě ustřihl.
Božínku!
Chuděrko moje malá.
Ale to, že máte rád kratší vlasy, je pravda, že ano?
Jediný, kdo teď může ukonejšit moji dceru,
když přišla o svoje krásné lokny…
jste vy, princi.
Moje dcera by pro vás udělala cokoliv.
Princi.
Jistě si vyberete tady Annu, že ano?
Podle mě se k sobě skvěle hodíte.
I já jsem se nechala ostříhat proto, že prý máte radši kratší vlasy.
Líbí se vám, že ano?
Jen se podívejte!
Ne, mně to sluší víc!
Anně to sluší nejvíc.
Ticho, stařeno.
Určitě máte radši mladší děvčata, že ano?
Sklapněte, vy nány.
Nikomu tady nakrátko střižené vlasy
nesluší tak jako mojí dceři.
- To teda sluší! - Co to plácáte?
No ale…
vážně se princi líbí kratší vlasy?
To slyším prvně.
Otče…
o Hansovi se ke mně donesly jisté zvěsti.
A otázku ignoruje!
Jaké zvěsti?
Nepochybně to byl schopný kadeřník.
Neuvěřitelně ovšem záviděl ženám s krásnými vlasy, které k němu nechodily.
Pročpak?
Nedokázal se smířit s tím, že jsou tak krásné bez toho,
že by je ostříhal a učesal on.
Vyhledával dívky s krásnými vlasy,
aby je potom…
mohl krutě ustřihnout.
To je hrůza.
Což znamená…
Co že to znamená, paní Karkulko?
Popravdě… jsem něco zaslechla…
Matčina sestřenice pracuje na hradě jako služebná.
Potají mě sem dneska pustila už po poledni.
Co jsi měla za lubem?
Vůbec nic!
Jenom jsem se chtěla vidět s princem a požádat ho o tanec.
Viděl jste se s ní, princi?
Ne.
Vidím ji poprvé v životě.
Co se stalo?
Došla jsem až k jeho pokoji.
Ale…
nakonec jsem se s ním nesetkala.
Proč ne?
Protože…
jsem…
něco zaslechla.
La la.
La la… la la la.
Omluvte mě.
- Tohle je neodpustitelné, Hansi! - Uklidněte se, prosím.
Víš vůbec, co jsi provedl?
To je mi ale novina…
Hádali se tam spolu.
Hlavně princ…
zněl obzvlášť naštvaně.
Je to pravda, princi?
Je.
Co to má znamenat? Mám z toho v hlavě… pěkný guláš.
Hans mě dnes po poledni navštívil v mých komnatách.
To je vaše nové oblečení?
Jistě vám bude slušet.
Jejda, jsem to ale nešika.
Hansi…
kde jsi tohle vzal?
To vás přece nemusí zajímat.
Takže ty zvěsti jsou pravdivé.
- Tohle je neodpustitelné, Hansi! - Uklidněte se, prosím.
Víš vůbec, co jsi provedl?
To se ptáte vy mě?
Cože?
Každý má nějaké tajemství.
Já vás viděl. Už je to zhruba rok, že ano?
Takže ti vyhrožoval?
Ano.
Omlouvám se.
To já…
jsem před rokem zahodil…
vaši korunu, otče.
Nemůžu uvěřit, že jsi to byl ty.
To je vážný zločin.
Já vím.
Synu…
Proč jsi to udělal?
Snad jsi…
Přesně tak.
Uhádl jste to.
Neříkal jsem ti, abys na tu služebnou zapomněl?
Že ti najdu krásnější ženu?
Vždyť jsem kvůli tomu uspořádal i tenhle ples!
Měl jsem vztek, otče.
Rozčílilo mě, že jste nám s Remi nedal požehnání.
Remi…
To nejde…
Nejsem pro vás dost krásná.
Nemusíš se bát, Remi.
Já otce přemluvím.
Princi…
Remi…
Podle mě jsi ta nejkrásnější žena…
na celém světě.
Ale…
jakmile jsem si o ní promluvil s otcem,
zničehonic zmizela.
A to jenom kvůli tomu, že jste nám nedal požehnání!
Bylo to nedorozumění!
Nic jsem proti ní neměl.
Ta služebná odešla z vlastní vůle!
Vůbec nevíte, jak se cítím!
Jak moc…
ji miluju!
Prosím vás…
Můžu něco říct?
Ty máš teda načasování.
Lepší sis vybrat nemohla.
Je to skoro až k nevíře.
Jsi jako slon v porcelánu.
Chtěla bych pokračovat dál.
Můžeme, princi?
Takže potom Hans odešel?
Víte, jakou jsem měl s králem práci, než si nechal vyrobit novou korunu?
Musel jsem vymyslet, jak to udělat, aby vypadal k světu i bez ní.
I když zrovna pro mě to byla naprostá hračka.
Vždycky jsem si říkal,
že máte nádherné zrcátko.
Nechte ho doručit ke mně domů.
Samozřejmě jako dárek.
No…
někdy kolem páté večer by to mělo jít.
Začal mě vydírat.
Chtěl po mně královské zrcátko.
Neříkej mi, že jsi mu dal náš rodinný poklad.
Omluvte mě, princi.
Jsem tu pro zásilku do Hansova domu.
Nakonec jsem se rozhodl si ho nechat.
Jak jsem se do něj tak díval, něco mi došlo.
Věděl jsem, co dělá,
a skoro se nechal využít.
Protivilo se mi, že jsem s tím nic neudělal.
Synu…
Snad jsi Hanse nezabil,
aby nikomu neřekl o té koruně?
Nic takového jsem neudělal.
Musíte mi věřit, otče.
Rozhodl jsem se, že vám o tom po dnešním plese povím.
Nerad to říkám, synu…
ale k tomu bohužel nemáš žádné důkazy.
Opravdu jsem ho nezabil.
Tak proč?
Proč jsi dnes nepřišel na taneční zkoušku?
Hledal jsem tě ve tvých komnatách,
ale nebyl jsi tam.
Úplně se po tobě slehla zem.
Chtěl jsem…
totiž být sám.
Šel jsem se projít.
To zní jako prachsprostá výmluva!
Kdy jste se zhruba šel projít?
Mezi první a třetí hodinou.
Paní Karkulko!
To je odhadovaný čas Hansovy smrti.
Je to jenom náhoda.
Potkal jste na té procházce někoho?
Ne, nikoho.
K mému oblíbenému kopci chodí málokdo.
Princ…
měl motiv k vraždě…
a nemá alibi.
Synu.
Už odmalička jsi měl silný smysl pro spravedlnost.
Nevzal jsi ovšem tentokrát spravedlnost…
do vlastních rukou?
Otče…
Vážně mě podezříváte z vraždy?
To se pletete! Já ho nezabil!
Chopte se ho.
Otče!
Odveďte ho.
Princi!
Já vám věřím. Vím, že byste Hanse nezabil!
Děkuju.
Princi…
Princ by v životě nikoho nezabil, Karkulko!
Udělej něco, prosím.
Máme proti němu nepřímé důkazy…
Co to…
Tohle je…
trn.
Princ ho zabít nemohl.
Hej!
Sem cizáci nesmí!
Hned odsud vypadni!
Počkejte!
Říkala jste, že ho zabít nemohl?
Ano.
Jak to víte?
Mezi první a třetí hodinou totiž sám seděl
na kopci s krásným výhledem.
Cože?
Usadila jsem se v jeskyni v lese.
Celou dobu jsem ho z ní pozorovala.
Opravdu?
Ano.
Měl červenou vestu a bílé kalhoty
a seděl tam na trávě.
Pokud nelžeš, znamená to, že má princ alibi!
To úplně mění situaci!
Přece jenom je to jeho otec.
Taky se mi ulevilo.
Výsosti!
Buďte opatrný.
Pročpak?
Jen se na tu špinavou ohyzdu podívejte.
Je to nějaká žebrající trhanka.
Podle mě bychom jí neměli věřit.
Hej.
Rozkaz.
Neskutečný…
Můžu něco říct?
Proč lidé z tohoto království nevěří vlastnímu princi?
Takže ty bys té ženě věřila?
Ano.
Jenom se na ni podívej…
Naznačujete snad, že když není krásná, musí lhát?
To přece nedává smysl.
Vždyť je neurozená.
Nemůžeme vědět, jestli si to nevymýšlí pro peníze.
Ten je ale nedůvěřivý.
Princovo oblečení bylo ušito speciálně na tenhle ples, že ano?
Přesně tak.
Co je v tom případě tohle?
Našla jsem ho na místě, kde zatkli prince.
- Co to je? - Trn z houští.
A takové se tu dají najít…
Jau! Auvajs!
V lese okolo toho kopce s krásným výhledem.
Můžu pokračovat?
Jak se ten trn dostal na úplně nové oblečení?
To má jediné vysvětlení.
Princ na ten kopec dneska opravdu vyrazil.
Úžasná dedukce, paní Karkulko!
Takže princ mluvil pravdu!
Přesně tak.
Výsosti.
Nech ho přivést zpátky.
Rozkaz.
Co se stalo?
Synu.
Objevil se někdo, kdo potvrdil tvoji výpověď.
Proto tě propouštím.
Vážení.
Omlouvám se, že jsem vás tu takhle zdržel.
Pro dnešek už můžete jít.
Musíme jít, Popelko.
Omluvte nás.
Počkej, prosím!
Jen si moji Annu prohlédněte, princi.
Její prvotřídní křivky!
Krátké vlasy se vám přece líbí, ne?
Udělám pro vás cokoliv, princi.
Kuk…
My se nevzdáme!
Anna vás miluje!
Rychle! Dokud ten zvon pořád odbíjí!
- Pospěš si, Popelko! - Už jdu.
Počkej!
Omlouvám se, princi.
Musím hned domů.
- Alespoň mi řekni svoje jméno. - Promiňte mi to.
Vyrážíme!
Do toho, Paule! Odvez nás co nejdál!
Teď bude odbíjet naposledy!
A to jsem se konečně stal člověkem…
Auvajs…
Kouzlo…
vyprchalo.
Jsme tady. Tohle je můj dům.
Zůstaň tu, jak dlouho chceš.
Děkuju mnohokrát.
Nemáš za co.
- Karkulko? - Ano?
Tudy.
To je smrad!
Běžela tudy! Za ní!
Co to bylo?
Je tam někdo?
Jau!
Co jsi zač?
To bych se měla ptát já.
Já jsem Margot.
Mar…
Nejsi ty náhodou Popelčina sestra?
Ty znáš Popelku?
To je teď jedno.
Pomůžeš mi, prosím? Pronásledují mě vojáci.
Proč? Provedla jsi něco?
No…
Zabila jsem kadeřníka Hanse!
Musí být někde poblíž. Najděte ji!
Rozkaz!
Tenhle koláček chutná skvěle s malinovou marmeládou.
Divím se, že dokážeš jíst.
Hans mi poslal dopis.
Nabídl mi, že mě ostříhá na ples.
Měla jsem k němu dorazit ve čtyři odpoledne.
Pane Hansi!
To jsem já, Margot.
Jdu dovnitř.
Moc vám děkuju za pozvání.
Au…
Ztratila jsem vědomí, a když jsem se probrala…
Co to má být?
Kde to jsem?
A pak jsem schytala ještě jednu ránu.
Neviděla jsi, kdo tě praštil?
Ukaž.
Au. Auvajs.
No jo…
někdo tě dvakrát majznul.
Po probuzení mě pěkně bolela hlava.
Jauvajs.
Když jsem přišla k sobě, přímo přede mnou…
Hned jsem věděla,
že je mrtvý.
A já v ruce držela…
Počkej chvilku.
Takže ty si nepamatuješ, že bys ho zabila?
Ne.
Ale ať se na to dívám jakkoliv, musela jsem to udělat já!
Uklidni se.
Pamatuješ si ještě něco?
No jo.
Na stole ležel pramen Anniných vlasů.
Byla to její chlouba. Sama by se ostříhat nenechala.
A co potom?
Už předtím se ke mně donesla taková fáma.
Že Hans sbírá krásné dlouhé vlasy, které stříhá mladým dívkám.
Myslela jsem, že si to někdo vymyslel.
No, a pak mi to všechno došlo.
Hans musel Annu ostříhat proti její vůli.
Nejspíš mě to tak rozhodilo, že jsem ho ve vzteku zabila.
Určitě to tak bylo!
Jen klid.
A co se stalo pak?
Řekla jsem si, že musím zamést stopy.
Tak jsem ho naložila na trakař…
schovala se do křoví a čekala,
dokud kolem nepojede nějaký kočár.
Chtěla jsi to nafingovat jako nehodu?
Jo.
Po chvíli jsem zahlédla takový divný kočár.
Když jsem slyšela, jak Hanse kopl kůň, utekla jsem do lesa.
A co potom?
Původně jsem měla jít na ples.
Ale po tomhle jsem to nedokázala.
Bála jsem se, že mě chytí.
Nechtěla jsem se ani vracet domů, tak jsem zůstala v lese.
A před chvílí na mě narazili ti vojáci.
Chyťte ji!
Zachraň mě!
Tady ji máte.
Přiznala se k Hansově vraždě. Odveďte ji.
Děláš si srandu? Říkala jsi, že mi pomůžeš!
Nic takového jsem neřekla.
Ty potvoro! Démonko! Podrazačko!
Paní Karkulko!
Rád vás zase vidím.
Za to, že jste z ní dostala doznání, máte můj obdiv.
To Jeho Výsost jistě potěší.
Ona Hanse nezabila.
Ráda trápí ostatní, tak jsem ji taky chtěla potrápit.
Něco mi pořád nejde do hlavy.
Ukážete mi Hansův dům?
Hned vás tam zavedu.
Tohle… není Hansova krev.
Tyhle skvrny budou zhruba rok staré.
Hans krvácel jenom trošku.
Musela to být dobře mířená rána.
Tak takhle to bylo…
Prosím vás.
Pomohl byste mi s něčím?
Pro vás cokoliv, paní Karkulko.
Princi…
Princ hledá majitelku tohoto střevíčku.
Podle všeho si ho nikdo jiný obout nedokáže.
Jak se jmenuješ, děvče?
Popelka, pane.
Popelko…
nazuj si ho.
Dobře.
Jak si přejete.
Sedí! Jako ulitý!
Aha.
Tak jsi to ty.
Zatkněte ji.
Rozkaz.
Cože? Proč?
Řekni jim, že se spletli, Karkulko!
Pověz, Popelko.
Proč máš tak poškrábané nohy?
Včera jsem ti to říkala.
Poranila jsem se, když jsem sbírala maliny.
Pověz, Popelko.
Proč jsi naboso?
Protože mi Margot…
Pověz, Popelko.
Proč sis tu vraždu naplánovala tak špatně?
Hanse jsi zabila…
ty.
O čem to mluvíš?
Od chvíle, co jsem tě potkala, mi na tobě něco nesedí.
Proto jsem s tebou šla na ten ples.
Poprvé jsem se zarazila,
když jsi řekla, že ti Margot vyhodila boty.
A co s tím?
Margot přece zbožňuje malinovou marmeládu, ne?
Kdyby ti vyhodila boty,
nemohla bys kvůli tomu trní do lesa.
Vždyť mě týrala!
Chceš ze mě udělat vražedkyni? Jaký bych měla motiv?
Proč bych ho zabíjela?
Nejspíš proto…
že jsi krásná.
Chceš být krásná?
Hans viděl, jak jsi ve skutečnosti nádherná.
A pak…
ho přepadla touha po tvých vlasech.
Jistě víš, kdo jsem.
Ano, přesně tak!
Ten nejcharismatičtější kadeřník
na celém světě.
Hans.
Stříhám vlasy i našemu králi.
Určitě jsi o mně už slyšela.
Pojď se mnou.
Hezky tě ostříhám. Je to výjimečná příležitost.
Přece chceš být krásná, ne?
Určitě jsi byla šťastná.
Všichni ti vždycky říkali, že jsi ošklivá, a trápili tě kvůli tomu.
A pak ti nejlepší kadeřník v království řekne, že můžeš být krásná.
Ale… celé to dopadlo úplně jinak.
Co to děláte?
Tvoje vlasy budou nádherné.
Nádhernější než jakékoliv jiné, kterých jsem se kdy dotkl.
A přesně proto musí zmizet z tohohle světa!
To ty jsi Hanse zabila.
A pak jsi to chtěla svalit na svoji hloupou sestru Margot.
OSTŘÍHÁM TĚ NA NADCHÁZEJÍCÍ PLES.
Napsala jsi jí místo Hanse dopis, abys ji k němu nalákala.
Jakmile dorazila, omráčila jsi ji,
aby ji tam našel princův posel.
Tím to mělo skončit.
Ale…
udělala jsi jeden přešlap.
Jdu dovnitř.
Moc vám děkuju za pozvání.
Pořád byla při vědomí, ale ty už jsi neměla po ruce brousek.
Zpanikařila jsi a…
Odlomil se ti přitom kousek střevíčku.
Mám ho přímo tady.
Margot ho měla na šatech.
Tenhle kus skla se ti sice nepovedlo najít,
ale konečně jsi ji omráčila.
Pak už jenom stačilo, aby ji tam našel princův posel,
a všichni by ji měli za pachatelku.
Měl to být dokonalý zločin.
Nepočítala jsi ale s tím, že by si to princ mohl rozmyslet.
Jeho posel nakonec nedorazil a Margot nikdo nenašel.
To všechno jenom hádáš.
A jestli tam ten kus skla nechal pachatel, nemohla jsem to být já.
Jen se podívej.
Moje střevíčky nejsou rozbité.
To přece dokazuje moji nevinu.
Je pravda, že k těmhle střevíčkům tenhle kousek nepatří.
Vidíš?
Skleněné střevíčky padnou jedině svojí majitelce.
Tenhle kousek se neodlomil z nich.
Na plese mělo Tekliny střevíčky hodně lidí.
Musel ho zabít někdo jiný.
Nikdo jiný to být nemohl.
A dost! Jestli mě hodláš dál obviňovat, ukaž mi nějaké důkazy.
Jenom abys věděla, Popelko…
Ten střevíček, který máš na levé noze…
není ten samý, co jsi měla včera na plese.
Tohle je jiný.
Tenhle střevíček…
jsme našli pohřbený u tvého milovaného holoubka.
Měla jsi dva páry skleněných střevíčků.
Ten, který jsi měla včera na plese,
je tamhle.
A ten, který patří do páru k tomu, co máš na levé noze…
Je přímo tady.
Ten jsme taky našli u toho holuba.
Zkuste k němu přiložit ten kus skla.
Padne jako ulitý.
Když jsem tě potkala, neměla jsi žádné boty.
Ne proto, že by ti je Margot vyhodila.
Praštila jsi ji Tekliným střevíčkem
a přitom se ti zlomil podpatek.
Včera ses s Teklou potkala dvakrát a dostala jsi dva páry střevíčků.
Napodruhé jsem byla s tebou.
Napoprvé to bylo potom, co jsi zavraždila Hanse
a napsala pozvánku pro Margot.
Že ano, paní Teklo?
Přesně tak.
To jsem se lekl!
Tak to jsi byla ty, Popelko.
Je to pravda, vážně jsem jí z bot vykouzlila střevíčky.
Pamatujete si v kolik?
Myslím, že ve tři odpoledne.
Zvon na hradě…
totiž odbil třikrát.
S někým si mě pletete.
Vždyť jste mě s Karkulkou zdravila, jako byste mě viděla poprvé.
Kdybyste mě znala, něco byste řekla.
Tohle snad ani nemusím vysvětlovat.
Co?
Že jo, Barbaro?
Ano.
Když jste se viděly podruhé, tak jsem tě zkrášlila,
že by tě nikdo nepoznal.
Nedivím se, že si tě Tekla spletla.
Děkuju tady paní Tekle i Barbaře za svědectví.
Proč je ona „paní“ a já ne?
Nemáš za co.
Tak jo, my už musíme běžet.
A my budeme pokračovat.
Kdybych tě o vyzkoušení toho střevíčku požádala já, nejspíš bys odmítla.
Proto…
jsem poprosila o pomoc prince.
Od něj bys střevíček nikdy neodmítla.
Za žádných okolností.
Jak to víš?
Co?
Že ten střevíček na levé noze
patří do páru k tomu rozbitému.
Jsou to skleněné střevíčky. To nic nedokazuje.
Snažíš se na mě tu vraždu hodit.
Určitě jsi je potají prohodila.
Popelko.
To, že ti padl jako ulitý, znamená,
že jsi Hanse zabila ty.
Máš pravdu.
To já…
to udělala.
Já…
zavraždila Hanse.
Pověz, Karkulko.
Jak jsi věděla, že jsem ten střevíček zakopala k holoubkovi?
Lidi v tomhle království
se koukají jenom na krásné věci.
V hrobě ošklivého holuba
by ho nikdy nikdo nehledal.
A ty…
místní lidi znáš líp než kdokoliv jiný.
Byla to skvělá skrýš.
Alespoň jsem si to myslela.
Jo…
Byla to vážně dokonalá skrýš.
Au!
Já věděla,
že jsem strašná smolařka.
Kdybych tě nepotkala…
Popelko.
Princi.
Můžete klidně lhát,
ale řekněte mi…
Ještě jednou, naposledy…
Copak?
Že jsem…
moc krásná.
Moc…
jsi mě zklamala.
Chopte se jí.
Rozkaz.
Princi.
Děkuju, Karkulko.
Vyřešili jsme to jenom díky tobě.
Vážně jste spokojený?
Vždyť musíme vyřešit ještě jednu záležitost.
Jakou?
Vaši budoucí manželku přece.
Popelku, kterou jste si vybral na plese, jste nechal zatknout.
To nechme být.
I kdybychom ji nezatkli,
stejně jsem si ji neplánoval vzít.
Vážně? Na plese to vypadalo, že vás dost zaujala.
Musel jsem si někoho vybrat kvůli otci.
Vy jste ale necita.
Ani já z toho neměl nejlepší pocit.
Moje srdce…
ale patří jiné.
Když už je o ní řeč…
na tom mi taky něco nehraje.
Proč vlastně Remi před rokem zmizela?
Vážně za to mohl pan král?
A kdo jiný?
Když jsem prohledávala Hansův dům, narazila jsem na staré skvrny od krve.
Kam tím míříš?
Hans napadl i Remi.
Já to věděl.
Ten pramen vlasů opravdu patřil jí.
Hans ji napadl a ona se mu ze všech sil bránila.
Zůstala jí po tom velká jizva na tváři, tak se rozhodla odejít.
Proč?
Proč by utíkala?
Byla to jenom jedna jizva.
Kvůli tomu, jak to tu chodí.
V tomhle království je krása to nejdůležitější.
A pro princovu manželku to platí obzvlášť.
S takovou velkou jizvou na tváři
už Remi nebyla krásná.
Proto utekla.
Že mám pravdu?
Co jsi zač?
Remi…
Remi.
Celou dobu jsem tě hledal.
Taková slova…
si už nezasloužím.
Stala se ze mě ohyzda.
Nejsem vás hodna.
- To není pravda! - Ale je!
Určitě existuje mnoho krásnějších žen, které si můžete vzít.
Na mě byste…
měl zapomenout.
Remi…
O čem to mluvíš?
Prosím vás… Můžu něco říct?
Ty jsi přece v den plesu byla u toho kopce s krásným výhledem.
Proč jsi tam prince sledovala?
Protože…
Protože ho pořád miluješ.
Nebo se pletu?
Proto jsi ho i potom, co jsi zmizela, sledovala zpovzdálí.
Dokonce ses o sebe přestala starat, aby si tě nikdo nevšiml.
Remi.
Pro mě jsi pořád…
krásnější než kdokoliv jiný.
Princi…
DĚKUJEME
Moc ti děkuju, Karkulko.
To já děkuju vám.
Jsem ráda, že vám král dal svoje požehnání.
To jenom díky tobě.
Uvědomil jsem si, co je pro mě skutečně důležité.
Děkuju.
Buďte spolu šťastní.
Tak já už půjdu.
A tak skončil příběh o setkání Červené karkulky s Popelkou.
Paní Karkulko!
Tohle byl ovšem jenom jeden příběh z mnoha.
Ano, příběh plný lásky a kouzel,
ve kterém Červená karkulka riskovala život.
Jau! Auvajs!
Další trní?
Krásné věci ale přece trny mívají.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová