Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Egyszer volt, hol nem volt,
volt egyszer egy szép kislány.
A nagymamája nagyon szerette őt.
Egy nap megajándékozta őt egy vörös bársonyból készült köpennyel.
Mivel a köpeny nagyon jól mutatott rajta,
a kislány egyfolytában azt viselte, bárhová is ment.
Telt-múlt az idő,
és hamarosan a kislányt már csak úgy hívta mindenki: Piroska.
Néhány év elteltével
az egykori kicsi Piroska
kedves és okos fiatal nővé cseperedett.
És szívében nagy reményekkel
a fiatal lány elindult világot látni.
EGYSZER VOLT, HOL NEM VOLT, VOLT EGYSZER EGY BŰNTÉNY
Vajon messze van még a város?
Jaj, ez fájt!
Hányszor sebzem még meg magam?
Gyönyörű ez az erdő, de tele van tüskékkel.
Jaj, drágám! Ami szép, azt gyakran borítják tüskék.
Hé, piros köpenyes!
Meglep, hogy csak így átnézel rajtam.
Pedig én boszorkány vagyok.
Boszorkány.
Légy hát lenyűgözve!
Mondja, mit akar tőlem? El kell jutnom Spenhagenbe.
Spenhagenbe? Az bizony jó messze van. Fárasztó kirándulásra adtad a fejed!
Így van, úgyhogy indulnék is.
Elég toprongyos vagy.
Ilyen ócska cipőben akarod megtenni azt a hatalmas utat? Az fájdalmas lesz.
Na várj csak, varázsolok a lábadra szép új topánkát!
Nem kell, kösz.
Állj meg, hékás!
Ilyen vacak cipőben nem futhatsz. Mindenképp újra van szükséged.
Megijeszt engem.
Hadd használjam a varázserőmet!
Eléggé kifulladt, nem?
Kapsz szép új cipőt. Mit szólsz hozzá?
Kapsz tőlem szép új…
Jól van? Csak nem haldoklik?
Ez itt a szépség királysága. Nézz csak rám!
Nem a megszokott rút banya vagyok. Elég divatosan öltözök, nem?
Látod?
Ugye?
Jó, a pálcám kissé viseltes.
Antik darab, érted?
A gyerekek nem tudják értékelni a szépségét.
Valóban?
Mindegy, felejtsd el!
A lényeg, hogy elvarázsolom a cipődet, hogy ne lógj ki a szépség birodalmából.
Oké?
Igazi szépséget varázsolok belőled, te kis toprongyos.
Ne hívjon már toprongyosnak!
Csiribí, csiribá,
csiribú!
Fúj, ez undorító!
Ez nagyon udvariatlan volt. Milyen boszorkány maga?
Hidd el, mindenféle bűbájt ismerek,
csakhogy a cipők átalakítása…
Abban nem vagyok túl jó.
Akkor miért erőlteti a dolgot?
Ott még van rajta egy kis trutyi. Ott, a sarkánál. Fúj!
És ezért ki a hibás?
Hékás! Álljatok meg! Jaj!
- Ez fájt. - Jaj, drágám!
De ne szomorkodj, oké?
Azok a cipők nagyon koszosak voltak.
Hé! A cipőim!
Jaj, ez fáj!
A cipőm…
Tehát a tiéd.
Kösz.
Az én nevem Piroska. Téged hogy hívnak?
Hamupipőke.
A galamb, amit befogadtam,
sajnos elpusztult.
Részvétem.
Mondd, Hamupipőke,
ki bánt téged?
Tessék?
Nem ismerlek ugyan, de valahogy megérzem az ilyesmit.
A mostohaanyád bánt téged?
Vagy a féltestvéred, Anna?
De honnan…
Ezek a ruhák… Használtan kaptad őket, igaz?
A gallérján az „Anna” név áll.
Belehímezték a nevét a ruhába, tehát nem ő az egyetlen gyerek.
Van még egy nővéred.
Anyád nem vett neked új ruhát,
te pedig kénytelen vagy elfogadni, amit kapsz tőle,
tehát csak a mostohád.
A neved pedig…
A nevem?
Hamupipőke, ahogy mondtad.
A hamuban járó lány.
Szürke és megalázó név,
de már teljesen megszoktad,
vagyis régóta bánnak veled rosszul otthon.
Lenyűgöző.
Lehet, ám azt nem tudom, hogy miért történik veled ez a szörnyűség.
A sírás nem oldja meg a problémáidat.
Ebben a királyságban…
a szépség mindennél fontosabb.
A király kastélya a leggyönyörűbb épület a világon.
Üldöznek mindent, ami rút.
Azzal, aki ronda vagy ápolatlan, úgy bánnak,
Hé, te! Tűnj el innen!
…mintha láthatatlan lenne.
És mivel így festek…
Hamupipőke!
Igen, anyám?
A teáscsészéink üresek.
- Igyekezz, hozz teát! - Igenis.
Istenem! Te nemcsak rút vagy, hanem ostoba is.
Sajnálom.
- Szaladj, hozd ide a tükrömet! - Máris.
Hozz még málnát, Hamupipőke!
Elfogyott a lekvár.
Nos, Margó, én…
Igen?
Nos?
Ugye nem gondoltad, hogy eljöhetsz a bálba?
Nos…
Az teljességgel ki van zárva. Egek!
Figyelj, Hamupipőke! A herceg a bálon választja ki a jövendőbelijét.
Vagyis a ma esti bál után Annából, szépséges lányomból hercegné lesz.
Jaj, anyám!
Ha a herceg tudná, hogy van egy ilyen toprongyos húgom,
a végén nem tudnám eléggé elbűvölni.
Nem. Az kizárt.
Ezért hát…
Felfogadjuk a legjobb szakembert, hogy felturbózzuk a vonzerődet.
Köszönöm, anya!
Ugyan, Anna!
És nem ez az egyetlen trükk a tarsolyomban.
Csodás vagy, anya! Mire készülsz?
A manóba! Ezt elejtettem.
Hékás! Az az enyém!
Már megint itt ez a madár. Undorító teremtmény.
Hamupipőke barátai nagyon torkosak.
Undorító galamb!
Száműzni kéne a királyságból az ilyen csúfságokat.
Ne!
Tehát megölték a galambodat?
Mit tehetnék?
Balszerencsés csillagzat alatt születtem.
Mi ketten,
az a galamb és én…
Mi nem vagyunk szépek.
Tegyük fel, hogy elmész a bálba! Sosem találkoztál még a herceggel.
Azt sem tudod, kedvelnéd-e. Képes lennél hozzámenni?
Igen. Érte bármit megtennék.
- Mégis ismered? - Ő egy csodálatos ember.
Mindenkivel egyformán bánik, akár szép az illető, akár nem.
Egyszer már találkoztam vele.
Persze meg sem tudtam szólalni.
Teljesen elbűvölt.
- És ő… - Te aztán tudsz fecsegni!
A herceg gyerekkora óta államtudományt tanul.
Kedves és okos.
Ha egyszer ő lesz a király, sokkal jobb lesz itt élni.
Ha feleségül venne egy ilyen csodás férfi,
én nem is kívánnék az életben semmi mást.
Értem. Akkor menjünk el a bálba!
- Az lehetetlen. - Miért lenne az?
Mert én…
Nincs másik ruhám,
ebben pedig nem engednek be a palotába.
A nővérem, Margó,
a cipőimet is elvette.
Elvette a cipődet? Ez rettenetes!
Mik azok a sebek?
Málnaszedés közben összekaristoltak a bokrok.
Úgy látom, gondban vagytok. Hadd segítsek!
Már megint a banya.
A nevem Barbara.
Megszépítelek, hogy elmehess a bálba.
- Szerintem nem képes rá. - Ne becsüld le a tudásomat!
Ebben kiváló vagyok.
Csiribí, csiribá…
csiri…
bú!
- Hűha! - Na, ehhez mit szólsz?
Mintha kicseréltek volna.
Nagyon cuki!
Barbara, változtasson át engem is!
Tessék?
Én is elmegyek a bálba.
Mégis minek?
Éppen tapasztalatokat gyűjtök. Látni akarok mindent, ami az utamba kerül.
Nahát, micsoda önző kislány! Hát jó.
Csiribí, csiribá…
csiri…
bú!
Nahát! Úgy festek, mint egy hercegnő!
De…
Fúj, ez undorító!
Barbara, a cipőm megint csupa sár.
Bocsi.
Ne mondd nekem, hogy „bocsi”! Így nem mehetek el a bálba.
És te?
- Rajtam nem volt cipő. - Hát így működik?
Tud segíteni, Barbara?
A cipő kissé problémás.
Te semmit sem változtál, Barbara néni!
Még egy boszi!
Üdv, hölgyeim!
Te vagy az, Tekla?
Üdv!
Nos…
Örvendek.
Nagyon örvendek.
Barbara néni! Rég láttalak.
Még mindig ezt az ócskaságot használod?
Ezzel csak éjfélig tartó bűbájt tudsz kreálni.
- Akkor nincs sok időnk. - Ilyen a bűbáj. Idővel megszűnik.
Használhatjátok az én varázserőmet, az 24 órára szól.
Mit szóltok?
Változtassam a sáros bakancsodat gyönyörűséges üvegcipellővé?
Remekül hangzik! Képes vagy rá?
Hát persze.
Nemrég tanultam meg, hogy kell bármit üveggé változtatni.
Akkor csináld, kérlek!
Egek! Hiszen rajtad nincsen cipő!
Ha nem viselsz cipőt, nincs mit átváltoztatnom.
- Barbara! - Igen?
Adja kölcsön a cipőjét Hamupipőkének!
- Miért pont én? - Rajta!
Te csak ne noszogass engem!
- Rajta! - Nem.
- Adja oda! - Nem.
- Na! - Nem és nem.
- Ugyan már! - Kizárt.
Nahát, ezek gyönyörűek! Fantasztikus vagy.
Ne feledjétek, a bűbáj csak 24 órán át tart,
és a cipő csak annak a lábára illik, aki elsőként viselte.
Senki más nem veheti fel.
Ezt tartsátok észben!
Hogyne.
- Hé! Az meg minek? Talán éhes vagy? - Dehogy!
Nem mehetnek gyalog a palotába, nem igaz?
Csiribí, csiribá, csiribú!
Örvendek, hölgyeim! Palkó vagyok, az egér.
Mindent tudok a palotáról.
Ismerem minden egyes centiméterét, főleg a borospincét és a sajtraktárat.
Ez hasznunkra lesz, mert mi még sosem jártunk a palotában.
Cin-cin.
És a tök? Csak nem hintó lesz belőle?
Cin?
Akkor én leszek a kocsisuk, hölgyeim, és elkísérem önöket a palotába.
- Csodálatos! - Hűha!
Egér létedre tudsz kocsit hajtani? Van jogosítványod?
Nem, nálunk nem kell jogosítvány, de nyugalom, minden rendben lesz!
Majd a mágia mindent megold.
Csiribí, csiribá, csiribú!
Az orromon nem kapok levegőt.
Sosem hittem volna, hogy eljutok a bálba.
Köszönöm szépen, Piroska.
Igazán nincs mit. Én is el akartam menni a bálba.
Harangszót hallok?
Ez az óratorony harangja. Minden egész órában megkondul.
Amikor először találkoztam Barbarával, négyet ütött.
Igen. Most pedig hatot, vagyis este hat óra van.
Tehát még hat óránk van, mielőtt a bűbáj megszűnik.
Óvatosan, hé!
- Mi történt? - A semmiből ugrott elénk!
Elütöttünk valakit.
Nyugodj meg! Azt add ide nekem!
Ez lehetetlen.
Ismered?
Igen.
Ő a híres fodrász, Hans.
A királyi család fő szépészeti tanácsadója.
Képes egy hajvágással egészen új embert faragni bárkiből.
Értem. A saját frizurája is elég… Hát, karizmatikus.
Meghalt.
Most mit tegyünk? Értesítenünk kell a palotaőrséget!
Igazad van.
Az én hibám.
Azért halt meg, mert a bálba vágytam.
- Dehogy a te hibád! - Igaza van. Én ütöttem el.
Én vagyok a felelős.
Nos, gondolom elég nehéz lehet hintót vezetni egérként.
Igen. Fel is adom magam.
Igen. Feladom magam. Emiatt ne aggódjanak!
Éjfélkor úgyis visszaváltozom egérré.
- Feláldoznád magad? - Cin.
Nem mehetünk a bálba hintó nélkül.
Igen, de…
Mi a baj?
Piroska?
- Nézzétek meg azt! - Cin?
Micsodát?
Miért ilyen sáros a cipője sarka?
Honnan tudhatnám? Én csak egy egér vagyok.
- Ne pimaszkodj! - Cin.
- Csak egy okból lehet ilyen sáros. - Cin?
Valaki végighúzta őt a földön.
Ez mit jelent?
Nem abba halt bele, hogy elütöttük.
Már halott volt.
Mit tegyünk, Hamupipőke?
Jelenthetjük az esetet és elmondhatjuk az igazat,
de akkor…
Akkor nyomozás indul, és nem jutunk el a bálba.
És tekintve, hogy te nem követtél el semmi rosszat,
igazságtalan lenne, ha lemaradnál a mulatságról.
De akkor mit tehetnénk?
Így. Tökéletes.
Meg kell mondjam, most nagyon gonosz arcot vág.
Elkövettem a tökéletes bűntényt.
- Jó voltam? - Cin.
- Mintha lenne választásom. - Cin.
De akkor…
Akkor ki ölte meg?
Nem tudom.
Senki sem tudta, hogy mi jövünk erre, tehát mindegy volt, hogy ki hajt át rajta.
Ez szörnyű.
Igen, de így semmiképp nem a te hibád, hogy meghalt.
A hintónk pedig éjfélkor mindenképp eltűnik.
Vagyis nem lesz semmi, ami a halotthoz köthetne minket.
Palkó!
Kérnék valamit.
Cin.
Rendben, megjöttünk.
Köszönjük.
Nem, nem! Egy ilyen csúfságot nem engedhetünk be. Menj haza!
Jó estét!
Önök gyönyörűek! Tessék, fáradjanak be!
Azt mondtam, nem.
Csúfságoknak tűnés!
Gyerünk!
Nahát!
Piroska!
Van rajtam valami furcsa? Úgy bámulnak az emberek.
- Ez érthető. - Hogy?
Kíváncsiak rád, mert gyönyörű vagy.
Én nem is…
Mi az, Hamupipőke?
Ott a mostohám és a nővérem, Anna.
Azok ők?
Anya, hol van Margó?
Hát itt nincs.
Talán hazament, mert…
Nem. Valószínűbb, hogy eszik valahol.
Anya, mondd, csinos a frizurám?
Anna!
Hans készítette a frizurádat, hát persze, hogy csinos!
Ráadásul azt is megtudtuk tőle, hogy a herceg a rövid hajú lányok híve.
Ez értékes információ, egyenesen az udvartartás egyik tagjától.
Jó ötlet volt levágatni.
Igazad van.
Semmi baj, csak még kissé szokatlan.
És hogy ment az a dolog?
Nem hallak.
Túl hangos a zene.
- Mi lesz, ha észrevesznek? - Ne aggódj emiatt!
Teljesen megváltozott a külsőd. Nem fognak felismerni.
Gondolod?
Köszöntsék Bovell királyt, a Holdfény Királyság uralkodóját!
A Holdfény Királyság trónörököse, Gilbert herceg!
Még vörös felöltőben és fehér nadrágban is jóképű.
Ő a herceg. Bármiben remekül fest.
Ebben a szerelésben a legtöbben bohócnak tűnnének.
De a herceg nem.
Alattvalóim!
Isten hozott titeket e csodás palotában tartott bálon!
A mai estély célja, hogy a herceg megtalálja a jövendőbelijét.
Királyságom gyönyörű hölgyei!
Ha fiam táncra invitál titeket,
ne szégyenlősködjetek, táncoljatok vele bátran!
Rendben, fiam.
Válaszd ki a hercegnődet!
- Apám, én… - Válassz!
Ne foglalkozz tovább azzal az eltűnt nővel!
Igenis, apám.
Jaj, anya, menni fog?
Minden rendben lesz. Légy magabiztos!
Olyan ideges vagyok!
Hercegem!
Hogy?
Táncolsz velem?
Örömmel.
Köszönöm.
Hogyan? Micsodát?
Gyönyörű vagy.
Ugyan, ön túloz.
Talán ideje továbblépni.
Üvegcipellők?
Látom, Tekla gyakorolt.
Királyom! Felség!
Mi az? Megzavarod a bált!
Sajnálom, felség, de…
Elnézést.
Ez borzalom!
Alattvalóim!
Az estélynek vége.
Az imént az erdőben
holttestet találtak.
Hans, a fodrász halott.
A testét levelekkel borították be. Nyilvánvalóan igyekeztek eltüntetni.
A halott homlokán lópata nyoma látható.
A tarkóját pedig szemmel láthatóan nagy ütés érte.
Nyilván elütötte egy, a bálra tartó hintó,
majd estében egy sziklára zuhant, és a fejét ért ütés megölte.
Vagyis a tettes itt van közöttünk.
Hans szinte nemzeti kincs volt. Mindenkit gyönyörűvé varázsolt.
Ez a bűntett megbocsáthatatlan! Azonnal megkezdjük a nyomozást.
Megvizsgálunk minden hintót, ami a mai bálra érkezett.
Amelyiken vérnyomokat találunk,
az a jármű végzett Hansszal.
Amíg a nyomozás tart, senki nem mehet el.
Vizsgáljátok át a hintókat!
Igenis.
Most mi lesz? El fognak kapni minket.
- Ne aggódj! Palkó gondoskodik a hintóról. - Hogy?
Hogy? Palkó?
Valami baj van?
Mi van azzal, amire kértelek?
A kocsin lévő vérfoltra gondol? Nyugalom, alaposan lesikáltam.
- Tessék? - Bizony.
Természetesen óvatosan, hogy senki ne lásson meg.
- Egér vagyok, de szeretem a tisztaságot. - Te vagy a legjobb egér!
Szép munka.
De hogy jutottál be ide?
Nos, van egy föld alatti járat, amit csak az egerek ismernek.
Csodálatos borokat és sajtokat tárolnak a palotában,
mi pedig a járaton át osonunk be, hogy megdézsmáljuk a készletet.
Isteni az a sajt és az a bor!
Sajt és bor, sajt és bor, sajt és… De nyugalom!
A borból nem ittam. Ma este még vezetnem kell,
és már így is elütöttem valakit, így…
- Csitt, csitt! - Cin?
- Csitt! - Cin.
Ne említsd a balesetet!
- Hogy? - Feszült itt a helyzet.
Hála az égnek, senki nem hallott. Jobb, ha ma este maradok a sajtnál.
Felség! Sajtmorzsákat találtunk Hans holtteste körül a földön.
Egy sajtot majszoló elvetemült ölte meg?
A tettes tehát mindennél jobban szereti a sajtot.
- Keressék meg a királyság sajtrajongóit! - Igenis.
Nem én voltam, esküszöm! Én csak az érkezésünk után loptam sajtot.
Piroska, szerintem távoznunk kéne a titkos járaton át.
Ha most elmegyünk, azzal magunkra tereljük a gyanút.
- És ha elkapnak és lecsuknak? - Igazad van.
Én viszont most lelépek. A kocsinál leszek.
Hé, nincs borivás!
Furcsa egy hintó ez, de vért nem látok rajta sehol.
Tizenegy óra van. Még egy óra, és a bűbáj megszűnik.
Ha így haladunk, még akkor is itt leszünk.
Ha vége a nyomozásnak, a járaton át távozunk.
Híreket hoztam, felség.
Minden hintót átkutattunk, de egyiken sem találtunk vérnyomokat.
Vagyis a tettes mégsem közöttünk van.
Nos…
Beszéltem a boncolást végző orvossal.
A vér fröccsenésének iránya alapján a tarkóját ért ütés volt az első sérülés.
Ami azt jelenti, hogy Hans már halott volt, mikor a hintó elütötte.
Hé!
Átkutattuk Hans házát,
és találtunk egy véres fenőkövet.
Egyértelmű, hogy Hanst otthon ölték meg,
méghozzá ma, valamikor délután egy és három óra között.
És a gázolással…
A tettes más irányba akarta terelni a nyomozást.
Pont, ahogy gondoltam.
Találtunk még valami furcsát Hans házában.
Valami furcsát?
- Hozzátok ide! - Igenis!
Ez haj?
A zsákban emberi haj van?
Rengeteg haj, felség. Ez csak apró töredéke a gyűjteményének.
Elmondhatom, mi a gyanúm, felség?
- Hallgatlak. - Igenis.
Az elkövető ebben a teremben van!
Én is ezt mondtam, nem?
- Én is épp azt mondtam, hogy… - Az a szalag Annáé, a nővéremé!
Tehát a haj…
A nővérem rendkívül büszke volt a gyönyörű, hosszú hajára.
Miért vágna le valaki egy ilyen gyönyörű tincset?
Nos azért, mert a fodrászok gyöngye, Hans, maga is csak ember volt,
vagyis néha ő is hibázott.
Ezeket a tincseket véletlenül vágta le munka közben,
és úgy tűnik, egy lány, akinek a haját óvatlanul megrövidítette,
szörnyű haragra gerjedt emiatt.
Azt akarod mondani, hogy egy rövid hajú nő
Hans lehetséges gyilkosa?
Pontosan.
Íme, öt nő.
Hadd tegyek fel pár kérdést!
Ezek a tincsek az önökéi?
Ez különös.
- Mi? - Ahogy sejtettem.
- Hans véletlenül levágta a hajukat… - Várjunk!
De ki a gyilkos?
Nos…
Eme öt nő egyike.
Közbeszólhatok?
Önt nem ismerem.
A nevem Piroska.
Átutazóban vagyok a királyságban.
Tehát átutazóban van? És mit szeretne mondani?
Nem szívesen mondok ilyet,
de a főkamarás elmélete hibás.
Hogy? Tessék?
- Udvariatlan jöttment! - Nyugalom, főkamarás!
Miért kételkedik? Az okfejtés logikusnak tűnik.
Nagyon egyszerű.
Van valami közös ezekben a tincsekben.
Mindegyiket gyönyörű masni fogja össze.
És ez miért fontos?
Mert ezeket a fodrász kiveszi a hajból, mielőtt munkához lát.
Tehát a tincseket nem óvatlanságból vágták le.
A hajvágás nagyon is szándékosan történt.
Igaz.
De akkor miért ölték meg Hanst?
Nos, ezt csak a levágott hajú hölgyek egyike tudhatja.
Hogy vágta le Hans a haját?
Mondja el, kérem, Anna!
Ma délelőtt tíz körül
elmentem Hans házába, hogy frizurát készíttessek a bálra.
Nem hittem volna, hogy fogad a királyi fodrász.
Ez egy valóra vált álom volt számomra, így izgatottan vártam.
Ami azt illeti,
a herceg a rövid hajú hölgyeket kedveli.
Átalakítalak téged, hogy a kedvére való legyél, jó?
És hát…
Anyám mindet követ megmozgatott érte, hogy Hans fogadjon engem,
és egy csomó pénzbe került a munkája,
mégis…
Nem akaródzott levágatni a hajamat.
Hercegné akarsz lenni, vagy ragaszkodsz a hosszú fürtökhöz?
Mert mindkét kívánságod nem teljesülhet egyszerre.
Teljesen kifordult magából,
és erőszakkal levágta a hajam.
Istenem!
Szegény kis Annácskám!
De tényleg a rövid hajú lányokat kedveli, igaz, herceg?
A lányomnak csodálatosan hosszú haja volt.
Az egyetlen ember, aki megvigasztalhatja az elvesztése miatt, az ön, herceg.
A lányom bármire képes az ön kedvéért.
Herceg, kérem, válassza Annát a jövendőbelijének!
Anna a legjobb választás az ön számára.
Én is azért vágattam le a hajam, mert Hans szerint ön így szereti.
Ön a rövid hajú lányokat részesíti előnyben, igaz?
Nekem áll a legjobban a rövid haj.
- Anna a legszebb köztetek. - Pofa be, szipirtyó!
Igazán a rövid hajú lányokat kedveli?
Csendet, csitrik!
Nincs senki, akinek a rövid frizura jobban állna, mint a lányomnak.
- Ez nem igaz! - Miről beszél?
De vajon a herceg
tényleg a rövid haj híve?
Nem is tudtam.
Apám!
Ami azt illeti, különös pletykákat hallottam Hansról.
Nem válaszoltál a kérdésre!
Milyen pletykákat?
Hans valóban tehetséges fodrász volt,
de irigység gyötörte, ha olyan nőt látott, aki szép frizuráját nem neki köszönhette.
Miért érzett így?
Nem bírta megemészteni, hogy létezhet gyönyörű frizura,
amit nem ő alkotott.
Szinte vadászott a csodás hajkoronával bíró nőkre.
Majd fogta a hajukat,
és erővel levágta.
Ez borzasztó!
Ez azt jelenti…
Mit is jelent ez, Piroska?
Én…
Én hallottam valamit…
Édesanyám unokahúga szobalány itt, a palotában.
Délután titokban beengedett minket.
Mégis miben mesterkedtetek?
Nem volt rossz szándékom.
Meg akartam győzni a herceget, hogy ma este engem kérjen táncra.
És? Sikerült találkozniuk?
Nem. Most látom a hölgyet először.
Akkor miért fontos ez?
Egyenesen a herceg szobájához mentem,
de…
De végül nem mentem be.
Miért?
Azért, mert én…
Mert hallottam valamit.
Elnézést!
- Ez megbocsáthatatlan! - Nyugodjon meg, herceg!
Van róla fogalmad, mit tettél?
Istenem!
Ők ketten vitatkoztak,
és a herceg
rendkívül dühösnek tűnt.
Igaz mindaz, amit Anna elmondott?
Igen.
Mégis mi folyik itt?
Teljesen össze vagyok zara… Zarva… Szóval zavarodva.
Hans ma, kicsivel dél után bejött a szobámba.
Új ruhát varratott?
Nagyon fess lesz benne.
Jaj, bocsássa meg az ügyetlenségemet!
Hans!
Ezt honnan szerezted?
Ez nem az ön dolga, felség.
Tehát igazak a pletykák.
- Ez megbocsáthatatlan! - Nyugodjon meg, herceg!
Van róla fogalmad, mit tettél?
Na és ön?
Hogyan?
Mindenkinek vannak titkai.
Láttam, mit tett. Úgy egy évvel ezelőtt lehetett.
Tehát megfenyegetett téged?
Igen.
Sajnálom.
Egy évvel ezelőtt
a galád, aki tönkretette a koronát,
az én voltam.
El sem hiszem, hogy képes voltál erre.
Ez súlyos bűntett.
Tudom.
Fiam!
Miért tettél ilyet?
Csak nem…
De igen.
Jól sejted, apám.
Nem megmondtam, hogy felejtsd el azt a szolgálót?
Találhatsz sokkal jobb asszonyt.
Azért rendeztük ezt a bált is.
Dühös voltam, apám,
mert nem adtad áldásod rám és Remire.
Remi…
Én nem…
Nem vagyok elég szép hozzád.
Nem kell aggódnod, Remi.
Meggyőzöm apámat, hogy adja ránk áldását.
Hercegem…
Remi…
Te vagy számomra…
a legszebb a világon.
Ám sajnos
miután beszéltem apámmal,
Remi nyomtalanul eltűnt.
Elutasítottad őt, ő pedig eltűnt!
Félreértés volt, mondtam!
Nem elleneztem a kapcsolatotokat.
Semmi közöm annak a szolgálónak az eltűnéséhez.
Nem érted meg az érzéseimet.
Fogalmad sincs,
hogy mennyire szeretem Remit.
Felség!
Közbeszólhatok?
A legjobbkor, kisasszony.
Tökéletes időzítés.
Le vagyok nyűgözve. Ön olyan, mint elefánt a porcelánboltban.
Lépjünk tovább, ha lehet!
Megengedi, herceg?
A vitájuk után Hans egyszerűen elment?
Az új korona elkészültéig nehéz volt a király frizuráját elkészíteni.
Korona nélkül kellett neki méltóságteljes megjelenést varázsolnom.
De persze egy olyan zseni, mint én, ezzel is elboldogul.
Mindig is úgy gondoltam,
hogy a kézitükre párját ritkítóan szép darab.
Küldesse a házamba, szerény ajándékként! Lássuk csak…
Mondjuk ma délután ötre. Az jó lesz.
Megzsarolt engem.
A királyi kézitükröt követelte.
Ugye nem adtad oda? Az a tükör ősidők óta a családunké.
Elnézést, herceg!
Elvinném a Hansnak szánt csomagot.
Úgy döntöttem, hogy nem adom neki a tükröt…
mert rájöttem valamire, amikor belenéztem.
Bár hallottam a pletykákat róla,
hagytam, hogy kihasználjon.
Gyávaság volt szó nélkül hagyni.
Fiam…
Tehát azért, hogy ne árulja el, mi történt a koronával,
megölted Hanst, ugye?
Ez nem igaz.
Apám, higgy nekem!
Eldöntöttem, hogy a mai estély után elmondom neked az igazat a koronáról.
Nem szívesen mondom ezt,
de erre sajnos nincs semmi bizonyíték.
- Esküszöm, hogy nem öltem meg. - Akkor miért?
Miért nem mentél el a táncórára?
Kerestelek téged,
de nem voltál a szobádban, sőt, a palotában sem.
Nos,
egyedül akartam lenni,
ezért elmentem sétálni egyet.
Ez túl kézenfekvő mentség.
Mettől meddig sétált?
Délután egytől háromig.
Pont akkor, amikor Hanst megölték, Piroska kisasszony.
Ez véletlen egybeesés.
Találkozott valakivel séta közben?
Nem, senkivel.
Nem sokan járnak oda, ahová mentem.
A hercegnek
volt indítéka megölni Hanst,
és nincs alibije.
Fiam,
mindig is erős volt benned az igazságérzet.
Talán ez az igazságérzet az,
ami megmutatta rútabb arcát?
Apám!
Tehát engem gyanúsítasz a gyilkosság elkövetésével?
Hidd el, nem én öltem meg Hanst!
Tartóztassátok le!
Apám!
Börtönbe vele!
Herceg! Én hiszek önnek.
Tudom, hogy ön nem gyilkos.
Köszönöm.
Herceg…
Jaj, Piroska! Biztosan nem a herceg Hans gyilkosa.
Tenned kell valamit!
De a közvetett bizonyítékok…
Várjunk!
Ez itt…
Ez egy tüske.
A herceg nem lehet a gyilkos.
Hé, te!
Ide tilos a belépés. Tűnj el innen!
Várjon!
Azt mondta, hogy a herceg nem lehet a gyilkos, igaz?
Igen.
Miért gondolja így?
Mert a herceg egyedül volt mindvégig, egytől háromig.
A Szépkilátás-dombon üldögélt.
Hogy mondod?
Én az erdőben lakom, egy barlangban.
Onnan pont rálátok a dombra.
Ez igaz?
Igen.
A vörös felöltője és a fehér nadrágja
jól látszott a zöld fűben.
Ha igazat beszélsz, akkor a hercegnek mégis van alibije.
Fordult a kocka!
Érthető. A király mégis az apja.
Megkönnyebbültem.
Felség!
Kérem, legyen óvatos!
Hogyan?
Nézze meg ezt a koszos, toprongyos alakot!
Biztos egy koldus, vagy bűnöző.
Nem bízhatunk meg benne.
- Vidd ki! - Igenis.
Ez ostobaság.
Közbeszólhatok?
Hogy lehet, hogy a királyság alattvalói nem hisznek a saját hercegüknek?
Vagyis ön szerint ez a nő igazat mond?
Igen.
De a külseje…
Ön hazugnak tartja őt pusztán a külseje miatt?
Ennek semmi értelme.
De olyan közönséges.
Nem tudhatjuk, hogy nem pénzért állít-e mindenfélét.
Ön nagyon gyanakvó, felség.
A herceg öltözéke kifejezetten a mai bálra készült, igaz?
Így van.
Akkor hogy került rá ez?
Az imént találtam a földön, ott, ahol a herceg állt.
- Mi az? - Vadszedertüske.
Ami errefelé… Lássuk csak!
Jaj, ez fájt!
A Szépkilátás-dombra vezető ösvény mellett nő.
És még nincs vége.
Hogy került ez a ruhára, amit a herceg ma viselt először?
Erre csak egy magyarázat van.
Hogy a herceg valóban járt ma azon a dombon.
Jó következtetés, Piroska kisasszony! A herceg tehát igazat mondott.
Pontosan.
Felség!
- Hozzák vissza! - Igenis.
Mi folyik itt?
Fiam,
valaki igazolta az alibidet,
ezért hát elengedlek.
Alattvalóim!
Sajnálom, hogy ilyen soká tartóztattalak titeket.
Most már elmehettek.
Hamupipőke, mennünk kell!
Bocsásson meg!
Kérlek, várj!
Herceg, vessen egy pillantást az én Annámra!
Nézze ezeket a csodás idomokat!
A rövid hajú nőket kedveli, igaz?
Mindent megteszek önért, felség.
Kukkantson ide! Nézze!
Még nincs vége!
Anna szereti magát!
Az óra mindjárt elüti az éjfelet, futás!
- Hamupipőke, siess! - Jó.
Várj!
Sajnálom, hercegem. Haza kell mennem.
Legalább a neved áruld el!
- Sajnálom. - Indulunk!
Sikerülni fog, csak hajts, ahogy bírsz!
Most kondul utoljára a harang.
Ha belegondolok, hogy végre ember lettem…
A bűbáj
véget ért.
Megjöttünk. Én itt lakom.
Maradj, amíg akarsz!
Kösz a meghívást, szívesen maradok.
- Piroska! - Igen?
Erre!
Büdi van!
Erre ment! Utána!
Mi volt ez?
Van itt valaki?
Jaj!
- Te meg ki vagy? - Én is ezt kérdezem.
A nevem Margó.
Margó?
Akkor te vagy Hamupipőke másik nővére?
Ismered Hamupipőkét?
Na jó, elég a fecsegésből! Segítenél, kérlek?
Miért, mit követtél el?
Én…
Én véletlenül megöltem Hanst, a fodrászt!
- Itt kell lennie valahol. Keressétek meg! - Igenis!
Ez a kalács nagyon illik a málnalekvárhoz.
Meglep, hogy tudsz enni.
Hans levelet küldött nekem.
Azt írta, megcsinálja a frizurámat a bálra.
Arra kért, hogy menjek el hozzá négyre.
Hans!
Margó vagyok.
Bejövök, jó?
Köszönöm a meghívást.
Elájultam, és amikor magamhoz tértem…
Mi az ördög…
…valaki újra fejbe vágott.
Nem láttad, hogy ki ütött le?
Mutasd a fejed!
- Jaj, ez fáj! - Igen.
Itt valóban két púp van.
Mikor felébredtem, pokolian fájt a fejem.
Aztán megláttam a földön…
Azonnal tudtam.
Egyértelmű volt, hogy halott.
A kezemben pedig ott volt…
Várjunk csak!
Tehát nem emlékszel arra, hogy megölted?
Nem. De ez nem számít, mert csakis én tehettem.
Nyugodj meg!
Emlékszel bármi másra?
Megvan!
Az asztalon ott volt Anna haja.
Annyira büszke volt a hajára, biztos nem önként vágatta le.
És?
Korábban hallottam bizonyos pletykákat.
Állítólag Hans gyűjtötte a fiatal lányok levágott haját.
Akkor azt hittem, irigységből mocskolják,
de abban a pillanatban összeállt a kép.
Hans erőszakkal vághatta le Anna haját.
Biztosan bedühödtem rá ezért, és megöltem.
Igen, biztosan így történt.
Nyugodj meg!
És mi történt ezután?
Megpróbáltam leplezni a történteket.
Feltettem Hans testét egy kordéra.
Egy útkereszteződésnél vártam,
hogy arra jöjjön egy hintó.
Hogy a hintó elüsse, mintha abba halt volna bele?
Igen.
Egy kis idő elteltével megjelent egy nagyon különös hintó.
Miután hallottam, hogy a lovak rátipornak, beszaladtam az erdőbe.
És azután?
Úgy volt, hogy én is elmegyek a bálba,
de ezek után nem volt kedvem.
Féltem, hogy elkapnak.
De haza sem akartam menni, ezért az erdőben bolyongtam.
Egész idáig, amíg rám nem talált az őrség.
Kapjátok el!
Ne! Segíts!
Őt keresik. Bevallotta Hans megölését. Vihetik.
Hogyan? Azt mondtad, segítesz rajtam!
Egy szóval sem mondtam ilyet.
Kegyetlen némber! Démon! Szörnyeteg!
Piroska kisasszony!
Úgy örülök, hogy újra látom!
Szép munka. Kiszedte belőle a beismerő vallomást.
Megyek, elújságolom a királynak.
Nem ő a gyilkos.
De gonosz némber, ezért meg akartam leckéztetni.
Főkamarás, tudja, zavar engem valami.
Megmutatná nekem Hans házát?
Szíves örömest.
Ez itt nem Hans vére.
Nem, a vérnyomok már legalább egy évesek.
Hans kevés vért vesztett.
Talán mert gyorsan meghalt.
Már értem…
Főkamarás!
Megtenne valamit?
Önért bármit, Piroska kisasszony.
Herceg!
Ennek az üvegcipőnek a tulajdonosát keressük.
Varázslatos módon a cipő csak arra illik, aki elsőként viselte.
Hogy hívnak?
Hamupipőke, uram.
Hamupipőke!
Próbáld ezt fel!
Igenis.
Ahogy akarják.
Illik rá! Tökéletesen passzol!
Látom. Tehát te vagy az.
- Letartóztatni! - Igenis, felség!
Tessék?
Mi? De miért?
Piroska! Mondd meg nekik, hogy nem én tettem!
Hamupipőke!
Miért van olyan sok seb a lábadon?
Hiszen tegnap már elmondtam.
Málnát szedtem. A bokrok karistolták össze.
Hamupipőke!
Miért nincs rajtad cipő?
- Mert a nővérem, Margó… - Hamupipőke!
Hogy lehet ilyen trehányul eltervezni egy bűntettet?
Az ember, aki megölte Hanst,
az te vagy.
Miről beszélsz?
Valami a megismerkedésünktől kezdve zavart benned.
Ezért mentem el veled a bálba.
- Hogy? - Nagyon különösnek találtam,
amit Margóról és a cipődről mondtál.
Nem értem, miért?
Margó szereti a málnalekvárt, nem?
Csakhogy cipő nélkül
nem tudtál volna málnát szedni, annyi tüske között.
De kényszerítettek rá!
Rám akarod kenni a gyilkosságot?
És mi volt az indítékom? Nem volt semmi okom megölni Hanst.
Az indíték…
a szépséged volt.
Szeretnél igazán elragadó lenni?
Tessék?
Hans meglátta benned a szépséget.
Csakhogy hatalmába kerítette a vágy, hogy levágja a hajadat.
Ismersz engem, nem igaz? Bizony ám!
Én vagyok az, a világ legjobb, legkarizmatikusabb fodrásza.
Hans.
A király haját is én vágom. Hallottál már rólam, ugye?
Gyere el hozzám!
Megcsinálom a frizurádat. Ez egy különleges lehetőség.
Szeretnél gyönyörű lenni, ugye?
Biztosan boldog voltál.
Az emberek folyton bántanak, csúfolnak, rútnak neveznek,
de lám, a királyság legjobb fodrásza meglátta benned a szépséget.
De Hans valójában egész másban mesterkedett.
Mit művel?
Gyönyörű a hajad.
Szebb, mint bármelyik frizura, amit valaha készítettem.
Ezért el kell tűnnie!
Megölted Hanst,
majd úgy döntöttél, hogy a butácska Margóra kened a dolgot.
MEGCSINÁLOM A HAJAD A MAI ESTI BÁLRA
Hans nevében levelet írtál neki, amiben elhívtad egy hajvágásra.
Margó megérkezett Hans házába, te pedig leütötted,
hogy a herceg szolgája ötkor ott találja őt.
Ennyi volt a terved.
Igen ám,
de elkövettél egy hibát.
Bejövök, jó?
Köszönöm a meghívást.
Nem sikerült Margót teljesen elkábítanod, viszont a fenőkő már nem volt nálad.
Így pánikba esve…
Az ütéstől letört az üvegcipő sarka.
Ez az az üvegdarab.
Belesett Margó ruhájába,
ezért nem találtad meg Hans házában.
Miután tehát Margó végre elájult,
már csak az kellett, hogy a herceg szolgája ötkor
ott találja őt a tetthelyen, így ő legyen a gyanúsított.
Tökéletes bűntény lett volna.
Ám egy dologgal nem számolhattál előre: hogy a herceg meggondolja magát.
Nem küldte el a tükröt a szolgájával, így Margót nem találták Hansnál.
Ez az egész csak spekuláció.
Ha az az üvegdarab a tettesé, akkor az elméleted hibás.
Nézd meg!
Az én üvegcipellőim sértetlenek.
Ez bizonyítja, hogy nem én tettem.
Igaz, ez a darab nem illik a rajtad lévő cipőkhöz.
Ugye?
És az üvegcipellő csak arra illik, aki először viselte.
Az az üvegdarab nem az én cipőimhez tartozik.
Tekla biztos másoknak is varázsolt üvegcipellőket.
A gyilkos tehát valaki más.
Nem, csak te lehetsz az.
Ebből elég! Ha vádaskodni akarsz, nem ártana bizonyítékokkal előállnod!
A helyzet az, Hamupipőke,
hogy a cipő, ami most a bal lábadon van,
és az, amit tegnap elveszítettél a palotánál,
nem ugyanaz.
Tessék?
A törött üvegcipőt…
eltemetted a halott galambod mellé.
Két pár üvegcipellőd volt.
A bal cipő, amit tegnap éjjel elvesztettél a palotánál,
ott van.
A most a bal lábadon viselt cipő párja pedig…
Itt van nálam.
A galamb sírjában találtuk meg.
Főkamarás, mi a helyzet az üvegdarabbal?
Tökéletesen passzol.
Amikor találkoztunk, mezítláb voltál,
de nem azért, mert Margó elvette a cipődet.
A Tekla által elvarázsolt cipővel vágtad fejbe Margót,
aminek ettől letört a sarka, te pedig elástad.
Tegnap kétszer is találkoztál Teklával,
és két pár üvegcipellőt kaptál tőle.
Másodjára velem voltál,
de előtte is találkoztál vele, méghozzá Hans megölése
és a Margónak szóló levél megírása után.
Így van, Tekla?
Így van.
Ez őrület!
Tehát te vagy Hamupipőke.
Ahogy Piroska mondta, valóban elvarázsoltam a cipőit.
Emlékszel, hogy mikor?
Három óra körül.
Az óratoronyban a harang hármat kongatott.
Összekeversz valakivel.
A találkozásunkkor azt mondtad: „Nagyon örvendek.”
Ha aznap már találkoztunk, mást mondtál volna.
Ez nem szorul magyarázatra.
Hogy?
- Igaz, Barbara? - Igen.
Mire Tekla másodjára látott, már elvarázsoltalak.
Teljesen másként néztél ki, mint előtte.
Érthető, hogy nem ismert fel.
Tekla kisasszony, Barbara, kösz a segítséget.
Ő „kisasszony”, én meg csak „Barbara”?
Szívesen.
Ideje mennünk.
De lépjünk tovább!
Ha én kérlek meg rá, nem próbáltad volna fel a cipőt.
Ezért hívtam segítségül a herceget.
Tudtam, hogy ha ő kér rá, nem mondasz nemet.
Hisz érte megtennél bármit.
Honnan tudod?
Micsodát?
Hogy a bal cipő, amit viselek, a jobb lábra való törött sarkú cipő párja?
Persze, mindkettő üvegcipellő, de ez nem bizonyíték.
Megpróbálod rám kenni a gyilkosságot, ezért nyilván összecserélted a cipőket.
Hamupipőke!
A cipők tökéletesen illenek rád.
Te vagy a gyilkos.
Igazad van.
Én…
Én tettem.
Én…
megöltem Hanst.
De áruld el, Piroska,
honnan tudtad, hogy a cipőt elástam a galamb mellé?
Ebben a királyságban
mindenki a szépséget keresi.
Tudtad, hogy nem lesz senki,
aki kiásna egy koszos, halott galambot.
Tudtad jól,
hisz mindenkinél jobban ismered a királyság lakóit.
Tökéletes rejtekhely volt.
Legalábbis azt hittem.
Nos,
valóban tökéletes rejtekhely volt.
Jaj!
Tudtam.
Balszerencsés csillagzat alatt születtem.
Ha nem találkozom veled…
Hamupipőke!
Herceg!
Nem baj, ha hazugság,
de mondja el újra!
Kérem, mondja ki még egyszer!
Micsodát?
Azt, hogy én…
gyönyörű vagyok.
Nos, te rendkívül…
kiábrándító vagy.
- Letartóztatni! - Igenis!
Herceg!
Köszönöm, Piroska.
Hála önnek, megoldottuk az ügyet.
Beéri ennyivel?
Hogy?
Van itt még egy elintézendő feladat.
Még egy?
Meg kell találnia a jövendőbelijét.
A bálon Hamupipőkére esett a választása, de ő börtönbe került.
Felejtse el!
Ha nem tartóztatják le,
akkor sem vettem volna el Hamupipőkét.
Valóban? A bálon úgy tűnt, nagyon odavan érte.
Muszáj volt táncolnom valakivel, mert ott volt apám.
Minő csalárdság!
Furdal is miatta a lelkiismeret.
De valaki más
rabolta el a szívemet.
Ami őt illeti,
volt ezzel kapcsolatban valami furcsa.
Miért tűnt el Remi egy évvel ezelőtt?
Valóban a király tehet róla?
Csak ő üldözhette el.
Amikor átvizsgáltam Hans házát, régi vérfoltokat találtam a padlón.
Mire céloz ezzel?
Hans Remit is megtámadta.
Tudtam!
Az a haj Remié volt!
Hans megtámadta Remit, ő pedig igyekezett küzdeni ellene.
Csúnya sebhely lett az arcán.
Ezért tűnt el.
De miért?
Egy sebhely még nem ok arra,
hogy nyomtalanul eltűnjön.
A királyság az oka.
Túl nagy hangsúlyt fektetnek a szépségre.
Egy ilyen királyság örökösének nejét a külseje alapján fogják megítélni.
A sebhely miatt, ami elcsúfította az arcát,
már nem volt elég szép önhöz.
Ezért tűnt el.
Így van?
Ki vagy te?
Remi…
Remi!
Azóta egyfolytában téged kerestelek.
Én…
Én már nem vagyok méltó a dicséretére.
Csúf vagyok. Szörnyű sebhelyem van.
Nem illek önhöz.
- Ez nem igaz. - De.
Vannak nálam sokkal szebbek, akik méltóbbak az ön szerelmére.
Ami engem illet…
felejtsen el!
Remi…
Hogy mondhatsz ilyet?
Közbeszólhatok?
Remi, a bál napján ön ott volt a domb lábánál.
Két órán át figyelte a herceget. Miért?
Mert…
Mert még mindig szereti őt.
Igazam van?
Még az eltűnése után sem tudott elszakadni tőle.
Hogy a közelében lehessen, elcsúfította magát, így észre sem vették.
Remi…
Remi!
Számomra még mindig…
szebb vagy mindenkinél.
Hercegem…
KÖSZÖNETTEL
Köszönünk mindent, Piroska.
Szívesen segítettem.
Herceg, Remi, örülök, hogy a király áldását adta önökre.
Ezt önnek köszönhetjük.
Segített felismerni, mi az igazán fontos számomra.
Köszönöm.
Éljenek boldogan!
Nos, ideje indulnom.
És ezzel elérkeztünk Hamupipőke és Piroska kalandjának végéhez.
Isten vele, Piroska kisasszony!
Közel sem ez volt azonban Piroska egyetlen kalandja,
ami a szerelemről és a varázslatról szól,
és persze Piroska halált megvető bátorságáról.
Jaj! Ez fájt!
Megint egy tüske?
Nos,
ami szép, azt valóban gyakran borítják tüskék.
A feliratot fordította: Kisházi Viktória