Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
SYDNEY, AUSTRÁLIE
ONEFOUR jsou první drill rapeři v Austrálii.
Tento žánr je částečně definován texty plnými barvitých popisů
násilí, včetně válek gangů.
Říká se, že k takzvaným gangům se přidávají děti už ve věku 13 let,
které si berou vzor z násilné rapové kultury v USA.
Říkáme, že hudba, kterou propagují,
podněcuje k násilí.
Veřejnost očekává, že to utneme.
Neukazujte se, než dostaneme policajty na tamtu stranu budovy, aby…
Musíme zůstat tady, mimo dohled, pro případ, že by ohrozili show.
Nevím, jak by mi bylo, kdyby moje dítě šlo
na jeden z těch koncertů, protože se bojím, že dojde ke konfliktu.
Kluci z ONEFOUR jsou úžasní skladatelé.
Slyšíte to a věříte tomu.
Mají tu největší kulturní vliv a nemohou tady vystupovat.
ONEFOUR se stali největší hip-hopovou skupinou v zemi,
ale policie je ani nenechá vystupovat.
Každý jejich koncert prostě ukončí.
Ten příběh je šílený. Jsou jako N. W. A. z téhle země.
V podstatě jo.
To, jak to policie vyřešila, bylo kurva směšný.
Modlíme se, Otče, za to, aby to vystoupení tentokrát nebylo nijak narušeno.
Myslím, že jsme došli dost daleko, ale když nemůžeme vystupovat, je konec.
Máme informace, že pravděpodobně dojde ke konfliktu.
Tady v Novém Jižním Walesu vystupovat rozhodně nebudou.
Udělám pro to všechno.
ZÁPADNÍ SYDNEY, AUSTRÁLIE
Nikdy mě nenapadlo, že bych se hudbou nakonec živil.
Nemysleli jsme si, že lidi jako my můžou dělat hudbu.
To nebylo možný.
Vyrostli jsme v Mount Druitt, na předměstí západního Sydney.
Je tam fakt velká komunita lidí z ostrovů.
A my jsme Samojci.
Většinu kluků znám celý život. Vyrůstal jsem s nima.
Byli jsme normální děti, co si hrály s ostatníma.
Nech to tam.
Jsme z kostela. Nevím, proč jsme kurva skončili takhle.
JEŽÍŠ JE ODPOVĚĎ
Tehdy jsme to ani nevěděli,
ale Mount Druitt bylo…
Bylo hektický.
Má na sobě stigma místa, o který se nikdo nestará.
Když ostrovani vyrůstali v Mount Druitt, měli tři možnosti.
Buď fotbal, továrna, nebo zločin.
Na střední
měli třídu pro ostrovany, kde se snažili radit.
Říkal nám: „Všichni skončíte ve vězení.
Každý jeden z vás.“
Když jsem poprvé sledoval zprávy, jednomu z kluků z kostela
jiná skupina kluků odsud prorazila lebku.
A pak už byly každý zprávy o Mount Druitt.
A když mluvili o Mount Druitt, bylo to negativní.
Mount Druitt. Je to taky Sydney, ale ne to z turistických průvodců.
Po setmění jste se nechtěli dostat do Mount Druitt. No, to fakt ne.
Komunitní skupiny prosí o pomoc a mladí lidé se bojí vycházet ven.
Abysme se cítili bezpečně, tak jsme…
Už jsme ani nemohli jít po ulici a tak.
Navzájem jsme si museli krýt záda.
Důvod, proč kluci začali trávit čas společně,
bylo to, že jednoho z našich kámošů dost drsně napadli.
Pak se kluci vrátili.
Říkali: „Co budeme dělat? Nemůžeme tu jen tak sedět.“
Takže potom jsme začali chodit ve skupinách.
Když si na nás někdo dovoloval, bum, vrhli jsme se na něj.
Všichni měli připravený mačety a kudly a tak.
Ale od začátku jsme to brali jako rodinu.
Když nás označili za gang, věděli jsme, jak se nás snaží vykreslit.
Pořád jsme měli konflikty s policií. Brali nás jako zločince.
Mlátili nás. To většinou dělali.
Mám zbraň.
Ustupte.
Mám zbraň.
Bylo to období, kdy jsme se pořad dostávali do problémů.
Trochu jsme se spouštěli.
Ale pak jsme objevili Street University.
Tehdy jsme si neuvědomili, jak to bude důležitý.
Esky byl vedoucí, který se o nás potížisty staral.
Street University je centrum pro mládež.
Je to místo, kam mohou patřit a cítit se bezpečně
mimo ulice, které nás v Mount Druitt obklopují.
Poskytujeme zdroje a programy,
do kterých by se mladí obvykle nezapojili.
Jeden ze způsobů, jak je zaujmout, bylo nahrávací studio.
Když nám ukázali svoje studio, byli jsme v něm pořád.
Nahrávací studio zdarma. Pro nás perfektní.
V té době jsme neměli peníze.
Vrhli jsme se do toho. Bylo to super.
„Sakra, tohle bysme mohli dělat.“
Byla jsem vděčná, že mají něco jinýho, do čeho můžou dávat energii,
než jsou lumpárny, který pořád vyváděli.
Tak jsem říkala: „Hele, jestli tě to baví,
nebudeš dělat potíže a budeš mít co dělat, abys nebyl na ulici, já jsem pro.“
J Emz byl rozhodně vůdce.
Otočil se ke svojí skupině a říká: „Vy si sedněte támhle.
Vy si sedněte za stůl.
Já skočím za mikrofon a začneme.“
Spenny…
O Spennym jsem slyšel, ještě než jsem ho poznal.
Byl známý jako kluk, který je vepředu,
když dojde na rvačky.
Myslím, že Spenny byl vždycky takovej tvrďák.
Uměl řešit věci jediným způsobem, a to rvačkou.
YP, To je můj mladší brácha, můj pokrevní brácha.
Vždycky byl v partě nejmladší.
Říkali: „Hele, Esky, poslechni si tohle,“
a pustili mi písničku.
Poslouchám to a říkám: „Čí je to hlas?“
J Emz povídá: „Můj brácha, YP.“
A já: „Páni, brácho, muzikantská rodina.“
Kdybych měl popsat Cella, jo, bylo by to…
Je to neřízená střela. Je prostě… Měl těžký dětství.
Víte, Celly měl vždycky talent na rap. Miloval rap.
Chtěl pomocí svých rapových schopností vylíčit,
jaký to je vyrůstat v sociálních bytech.
Takže Lekks pracoval ve Street University.
Byl to ten starší brácha, co nám pomáhal ve studiu, když jsme se začali něco dělat.
Lekks byl vždycky zapálenej raper. Miloval svoji hudbu.
Pamatuju si, jak mi poprvé ukázal Harlem Spartans,
což byla drillová skupina, která ho ovlivnila.
Lekks říkal: „Tohle je budoucnost australskýho hip-hopu.“
BASTARDI NOSÍ VESTY, SPARŤANI JIM MÍŘÍ NA KRK.
NEZAPOMEŇ, KDE RAPUJEŠ, SPARŤANI PO TOBĚ JDOU.
Drill. Zábava pro celou rodinu.
Je to styl rapu. Objevil se v Chicagu
na začátku minulé dekády v 10. letech 20. století.
Pro hip-hopovou scénu to byl šok, hodně drsný a syrový.
Násilnější, drsnější hip-hop
s explicitními texty odkazujícími na život na ulici.
Spousta zmínek o pobodání, střelbě.
Stal se součástí hip-hopového mainstreamu,
když se dostal do Velké Británie, zejména do Londýna.
ONEFOUR tíhli k britské verzi drillu.
Drill je temný a děsivý. Skoro jako hororový film.
A myslím, že je drill oslovoval, když ho slyšeli.
Něčím takovým sami procházeli.
Milovali jsme to. „Sakra, tohle můžeme dělat.“
Takže když jsme začali experimentovat, začali jsme dělat drill.
Každej řekněte F-T-P, vy prasata, pusťte mý G.
Jsme recept pro Mount Druitt.
Než se z ONEFOUR stala vůbec skupina,
byli v okolí známí jako…
Nerad používám slovo „gang“,
ale přesně tak je ostatní znali.
V prvních skladbách ONEFOUR
mluvili o násilí v ulicích.
VŽDYCKY PŘIPRAVEN K ÚTOKU,
NIKDY NEUSTOUPÍM Z BOJE.
VE VÁLCE BUDEME STŘÍLET.
Spenny jednou přišel na můj hudební seminář.
Chodili jsme v kruhu a prostě sdíleli, co jsme napsali.
A když to sdílel on,
nějací kluci z ONEFOUR šli okolo a řekli:
„Spenny, musíme jít. Něco se děje.“
A Spenny se na mě podíval a řekl: „Promiň, kámo.“
A já: „To je v pohodě.“
A Spenny položil zápisník a odešel.
Je to jako jin a jang
Máte ulici
a pak máte hudbu.
Války o území probíhají po celém světě
od jihozápadního L. A. po Brixton.
Jsou to mladí lidé, kteří si nacházejí malé komunity
a za každou cenu je brání,
i když je napadají nepřátelské čtvrti.
V určitých oblastech to vždycky bylo dramatický.
Neznám celej ten příběh za tím.
Když jsme v tom vyrůstali, asi jsme to nějak nasáli.
Dostali jsme se do bodu, kde už nebylo úniku.
Když jsem v to světě byl,
zažil jsem několik úmrtí.
V podstatě vraždy gangů.
Samí mladí lidé přes dvacet.
Otočilo mi to život vzhůru nohama a teď pracuju jako novinář.
V těchhle oblastech se násilí stává prostředkem, jak dosáhnout postavení.
Jediný způsob, jak si můžete vytvořit identitu, je násilí.
Policie dokončila zásah v celém městě
proti násilnostem a držení zbraní.
Probíhá konflikt mezi dvěma znepřátelenými gangy
většinou lidí z tichomořských ostrovů.
Ujišťuji vás, že každý den
muži a ženy v této organizaci dělají, co mohou,
aby s účastníky konfliktu bojovali a zajistili našim ulicím bezpečí.
V tomto případě ONEFOUR spadá pod hlavičku „Mounty County“,
což je poštovní směrovací číslo 2770 v Greater Western Sydney,
a byli ve válce s Inner West Brotherhood, neboli 21 District.
PŘIPRAVENI NA VÁLKU
MÁME TU SPOUSTU PSŮ, AŽ ZAS BUDOU U VETERINÁŘE,
BUDE JIM SPRAVOVAT ROZTRHANEJ HRUDNÍK A Z RAN JIM POTEČE KREV.
V drillových skladbách je velká část hudby urážky ostatních.
Nikdy jsem nechtěl rapovat, dokud jsem v tom nenašel způsob,
jak můžu nadávat lidem, co nemám rád.
Když jsem šel do studia, byl jsem to prostě já,
plnej vášně a věděl jsem, že ty lidi těma sračkama urazím,
protože dostali jednoho z našich kamarádů.
Pak to bylo, že překročili hranici.
Zní to šíleně, ale takhle jsem tu hudbu rád dělal.
Rád jsem ubližoval jejich citům.
Drillová hudba byly skladby s nadávkama,
s určitou platformou pro dělání hudby
a možností vyprávět svůj příběh a ve spojení se sociálními sítěmi
je to příval sraček.
Bál jsem se, že některý skladby
zhorší násilí v týhle oblasti.
Jednou došlo k incidentu na nádraží.
Říkalo se, že přijedou lidi z jiný čtvrti.
Měla bejt obrovská rvačka.
Při tý rvačce někdo do tunelu hodil molotov.
Říkali jsme si, že tohle musí přestat.
Měli jsme velký naděje,
že se pokusíme zastavit něco, co se děje už desítky let.
Vždycky byl nějakej konflikt a drama.
Dělali jsme si, co jsme chtěli, a problémy byly normální věc.
Pak jsem skončil ve vězení.
Dostali jsme se do hádky s jinou skupinou kluků
a prostě se to zvrtlo.
Bylo to fakt zlý.
J Emz šel do vězení. Bez něj, asi za čtyři nebo pět měsíců,
začal mít potíže i YP.
Ten večer v hospodě…
Ten večer byl pro nás zabijáckej.
Neobviňuju ostatní kluky. Neházím to na ně.
On… Udělal, co udělal, ale…
Šli jsme na oslavu narozenin jednoho z kluků.
Ty Australani strašně kecali.
Byli hrubý a rasistický.
Lekks byl bezmocnej. Nemohl nic dělat. Tak jsme se tam vrhli.
Nebylo co řešit, chápete?
Udělal jsem, co jsem považoval za správný a…
Jo.
Mohlo to bejt jinak. Mohli jsme si s nima promluvit.
Ale tak jsme to prostě řešili. Tehdy jsme nevěděli, jak si promluvit.
Pamatuju si, jak se mi sevřelo srdce.
Bylo to velký zklamání,
protože právě začali měnit svůj život.
A pak se stane tohle.
Zase měli potíže s policií.
Mě, Cella a další spolupachatele tu noc propustili na kauci.
Říkal jsem: „To zvládneme. Neboj, mami. Jsme v pohodě.“
YP, Celly a Lekks čekali na rozsudek.
A zatímco čekali, začala se rozjíždět hudba.
Byli jsme ve studiu každý den. Nakonec jsme udělali „What You Know“.
Tu písničku hráli v rádiu.
Na Triple J. Dávají tam Hip-Hop Show. Hauieho show.
A KDYŽ NÁS CHYTNOU, NEVADÍ,
NEVYKLÁDEJ MI O ZAPOJENÍ,
Tu skupinu jsem sledoval.
Začali propagovat svůj novej singl.
ONEFOUR vynikají svým muzikantstvím.
Nejen svými schopnostmi a smyslem pro hudbu,
ale taky tím, že takový zvuk v Austrálii nikdo neměl.
Říkal jsem si: „Ty kluci to maj v sobě.“
Říkám jim:
„Chápu, že jste měli oplétačky se zákonem,
ale jestli se z toho vážně chcete dostat přes hudbu,
pojďme se spojit.“
Hau je správnej.
Upřímně řečeno, bez něj by žádný ONEFOUR nebyli.
Začal nás probouzet.
Začali jsme si říkat: „Z toho bysme mohli něco udělat.“
Řídím label, který je společným podnikem se Sony.
Postrkuju a podporuju lidi ze svý komunity,
až už z tichomořských ostrovů, nebo hip-hopu.
A kromě jinýho jsem se jich zeptal:
„Kromě problémů se zákonem,
co vám brání dosáhnout úspěchu?“
J Emz řekl: „Nemáme profesionální místo, kde bychom nahrávali.“
„Dobře, takže když vám seženu studio, přijdete?“
J Emz povídá: „Řekni místo, čas, den, my tam budeme.“
Říkali jsme si: „Kurva, budeme hvězdy.“
Poprvý jsme šli do pořádnýho studia.
Když jsme tam šli a byli součástí Sony,
bylo to v dělání hudby asi to nejlepší.
Bylo to poprvé, co jsem se seznámil s hudebním průmyslem.
Když jsem viděl všechny ty velký jména a tváře na zdi,
měl jsem pocit, že tady chci bejt po zbytek života
a tohle chci dělat.
Říkal jsem: „Tady budete makat.
Co děláte mimo studio, to nemůžu ovlivnit.
Žádný pití, žádný drogy, žádný drama.
Přijdete, budete nahrávat, psát a hotovo.“
Celý to bylo tvrdý, brácho.
Byli jsme tam každou sobotu.
Odvedli jsme práci a vypadli.
Hau nám vždycky říkal: „Nezapomeňte psát.“
V tý době jsme dělali nejlepší hudbu.
Na jednom z prvních nahrávání říkám: „Tak jo, kluci.
Co bude první písnička?“
YP řekl: „Jo, máme písničku s názvem ‚Shanks and Shivs‘“.
„Do prdele! O čem ta písnička je?“ „Je o pár nožích.“
KUDLY A BODLA, KUDLY A CO?
PŘÍSAHÁM, ŽE VÍC NEPOTŘEBUJEME, AŽ TAM PŮJDEME.
Jo, vzpomínám si na první nahrávání s Hauiem.
Nechtěl jsem nic předstírat. Jen jsem chtěl přijít a rapovat.
Hip-hop byl vždycky prostředkem pro menšiny a utlačovaný.
Drillová hudba není ani tak o technice.
Jde o to, vyprávět příběh tak autenticky a syrově, jak jen to jde.
Proto je asi drill tak efektivní.
Dostanete to, co vidíte. Žádný kecy.
Je to šílený, ale to k tý hudbě prostě patří.
Proto je to tak nebezpečný, protože je to skutečný.
JASNÁ VĚC.
UDĚLÁM TO ZNOVU, KDYŽ JSEM S PARTOU?
MOŽNÁ NE, ALE KDYŽ SE ONI ZAČNOU VYTAHOVAT?
SERU NA NĚ.
Když hudba začala růst, začali jsme si uvědomovat:
„Do prdele, potřebujem někoho, kdo rozumí tý obchodní stránce.“
A já věděl, že Ricky je člověk, se kterým je třeba pokračovat.
Věděl jsem, že to bude těžké. Ale netušil jsem, jak moc.
Rick s náma pořád byl při každém nahrávání.
Většinou se v rohu staral o svoje věci, ale vždycky uměl poradit.
Obdivoval jsem jejich vzájemnou loajalitu,
to, jak se o sebe starali. Říkal jsem si: „Toho chci být součástí.“
Vzpomínám si, jak jsem jim jednou říkal:
„Tohle by pro vás mohlo být to pravé.
Děláte něco, co tu ještě nebylo.“
Moc si toho nevšímali, říkali: „Ne, tohle je jiná situace.“
V té době jsem pracoval s Laroiem.
Myslel jsem, že je to typ kluka, co jim bude chtít něco ukázat,
zkontaktovat se s nima.
Laroi nebyl taková hvězda jako teď.
Byl to prostě normální kluk z Redfernu.
Viděl jsem video, jak rapujou, někde na Facebooku nebo tak.
Okamžitě jsem věděl, že mají v sobě něco výjimečnýho.
Při nahrávání s ním jsme se hodně naučili.
Dělal si to svoje a my jsme byli v šoku.
„Do prdele! Ten kluk je génius.“
Bylo to pro ně asi všechno nový.
Nejúžasnější bylo vidět jak ten jejich proces neustále roste.
Když jsem s nima strávil pár měsíců, říkám: „Ty sráči jsou na vyšší úrovni.“
Pokud vás „Shanks and Shivs“ nepřesvědčilo,
přesvědčilo vás „The Message“.
Věděli jsme, že abysme mohli ovlivnit hudební scénu,
musíme udělat něco, co tu ještě nebylo.
To byla první skladba, kde jsme vypnuli všechny filtry
a prostě jeli.
Říkali jsme si: „To přitáhne pozornost policie, veřejnosti.“
Povídám: „Jo, pojďme to hned vydat.“
Řekli jsme: „Serem na to. Ven s tím.“
Vyšlo „The Message“. Tím jsme se proslavili.
1 ZHLÉDNUTÍ – PŘED 1 HODINOU
„Mami, víš co? Už jich máme 500!“
„Hurá. Vaši písničku si poslechlo 500 lidí.“
„Hej, mami! 500 000!“
„Panebože! Kdo ty vaše hovadiny poslouchá?“ Jako…
První skladba s milionem zhlédnutí.
1 MILION
Bylo to kurva šokující.
Dosáhnout za tři dny milionů zhlédnutí
bylo naprosto neslýchaný.
Bylo to tak organický, lidový, nezávislý.
Lidi si o tom povídali, bylo to na sítích, prostě exploze.
Říkali si: „Panebože.
Lidem se líbí, co děláme. Milion zhlédnutí je šílený.“
To jsem v Austrálii nikdy neviděl.
Asi nejvíc mě překvapila ta mezinárodní odezva.
Reakce byly to, co ONEFOUR proslavilo.
Poprvé jsme zjistili, co jsou reakce.
Nevěděli jsme, že to lidi u videí dělají.
Tohle video je pouze pro zábavu.
Texty a postavy písně jsou smyšlené
a neměly by se brát doslovně.
S takovým prohlášením asi dělají něco hodně špatnýho.
V první řádě je okolo téhle písně spousta rozruchu.
Chci vidět, o čem to je. Jdeme na to.
TADY CELLY ONEFOUR ZE ZÁPADNÍHO SYDNEY.
ZAVŘELI MĚ KVŮLI TÝ AKCI.
SVOBODU PRO FREDDYHO, LEBBYHO, MĚ, RONDA,
SVOBODU PRO JUSTINA, JEFFA, SEVENTY, ONEFOUR
Brácho, právě jsi jmenoval asi 50 000 lidí, který je třeba osvobodit.
Ta písnička začínala zasraným telefonátem z vězení.
Co to kurva je?
J EMZ, JSEM VETERÁN Z ONEFOUR, ŠÉF ČTVRTI, JSEM ZPÁTKY.
KDYŽ JSEM NA ULICI PRAŠTIL TU VĚC,
NAŠEL JSEM SVOU POSEDLOST.
ŠEL JSEM DO TOHO, BEZ OTÁZEK.
KAŽDÝHO NEPŘÍTELE PŘITLAČIL.
- Vidíš, kde jsou? - Brácho!
Jsou před budovou soudu.
- A co? - Hele.
Soudní budova v Mount Druitt a tohle před ní dělají.
Super, kámo.
Myslím, že je to ta nejprovokativnější věc v australském moderním umění.
Takový „běž do prdele“ na všechno, co je formovalo.
STAČÍ NATANKOVAT A VYRAZIT, SLEDOVAT, JAK NEPŘÁTELÉ PRCHAJÍ,
VEZMU SVOU KUDLU A TY TU SVOJI A UVIDÍME, KDO VYHRAJE.
Říkal: „Hele, jsem chudák. Já vám to lidi řeknu.
Ukážeme, kdo zemře první.“
Drž mě dál od těch negrů, brácho.
To je tak vtipný.
Ten přízvuk. Přízvuk je dost dobrej.
LEHNI SI, KDYŽ TO ČAPNU. RUCE VZHŮRU, KDYŽ VEZMU KLADIVO.
Začalo to jako novinka, ale pak jsem si uvědomil:
„Páni, ty kluci fakt umí rapovat.“
POKUD DO TOHO NEPATŘÍŠ A CHCEŠ KECAT NESMYSLY,
MŮŽEŠ TAKY DOSTAT, JÁ TO ZVLÁDNU.
VYTÁHNUL JSEM NŮŽ A UKÁZAL, CO UMÍM.
Svět ještě neviděl barevný lidi, kteří by rapovali s australským přízvukem.
Nevěděli, že existujeme.
Oba mají culíky.
Myslím, že je to od Rocksides, kámo.
Jo, ten chlápek tam.
- Jak se mu říká? Samojec. - Jo, Rock.
Jejich představy o Australanech
byly ze seriálů Neighbours, Home and Away.
Lara Bingleová.
Steve Irwin.
Vysocí blonďatí surfaři.
ONEFOUR takhle nevypadají.
Rozhodně změnili vnímání toho, jak Austrálie vypadá,
jak zní a co se tu děje.
JSEM SJETEJ Z GANJY, MŮJ MATROŠ TĚ DOSTANE POD ZEM.
NEPŘÁTELÉ JSOU NA MIZINĚ, DĚLÍ SE O JOINTY.
TEN KOKS MĚ NAKOPNUL,
UVÍZNUL JSEM V JUMANJI.
MÁM PRACHY JAK SCOTTY PIPPEN,
PATLÁM V KUCHYNI, GORDON RAMSAY.
- Jo, brácho. - Ne, no tak…
Musíš to zklidnit. Jinak mi přeskočí.
Kámo, to video je žhavý jak hovno. Ty chlapi to v tom videu rozjížděj.
Vyjadřovali nám uznání ti nejlepší umělci v Británii.
Asi první byl Skepta.
Bravo ONEFOUR. Samý géčka.
Dave nám poslal svůj příběh.
Byli to umělci na vrcholu slávy
a psali o ONEFOUR.
Ta láska ze zahraničí byla šílená.
ODVETA JE NUTNÁ, ŽÁDNÝ MOŽNÁ NEBO ALE.
Linka YP byla kultovní,
protože to bylo výstižný shrnutí toho, o čem, skupina je.
ONEFOUR, my jsme odsud. Vy jste odtamtud. Nemáme vás rádi.
INVESTUJEME DO NOŽŮ, A KDYŽ JE PROBLÉM, JDEME DO TOHO.
NEMŮŽU JIM ŘÍKAT NEPŘÁTELÉ, NEČEKÁME NA NIC.
MÁM KÁMOŠE, CO JIM HROZÍ 10, VIDĚLS, JAK TVÍ JDOU DO BEDNY.
JEDNADVACET, COŽE? JEDEN DOSTAL RÁNU, TAK JE JICH JEN DVACET.
No páni.
To je teda… Ne.
Jdi do prdele, kámo.
Jo, to je kurva brutální.
Ve světě, kterýho byli součástí, jsou určitý hranice,
který se nepřekračujou.
Zvlášť když někdo umřel, tak prostě
takhle neprovokujete.
Je to dost neuctivý, jak by někdo řekl,
ale oni to řekli, nahráli a zarapovali.
Tenhle verš se týká ubodání
člena nepřátelského gangu zvaného 21 District.
Jednoho z jich pobodali, zabili,
takže jim zbylo 20 členů.
S tímhle veršem se pro ONEFOUR mělo všechno změnit.
Jsem tím znechucený,
ale pokud ve vás má umění vyvolávat pocity,
pak z hlediska umění dosáhli úspěchu.
Ale lidi to budou nenávidět.
Bude to kontroverzní.
Bylo to šokující. Byla to konfrontace. Ale bylo to vzrušující.
Padesát chlapů v kuklách mluví o ostrých předmětech.
Bylo kolem nich pozdvižení.
Po „The Message“ přišlo „Spot the Difference“
a to bylo ještě o úroveň výš.
To jsme viděli.
Byl to nový začátek hip-hopu v Austrálii.
Říkám si: „To je úžasnej příběh. Napíšeme o nich.“
Bylo to střílení naslepo.
Volali různým lidem.
Tyhle lidi přijdou, tamti přijdou.
Byly to ty nejlepší dny. Nejlepší dny mýho života.
Bylo to šílenství. Všichni byli venku.
Byli jsme na parkovišti a odpalovaly se světlice
a auta pálily gumy
a najednou říkají: „Zablokujeme zasranou silnici!“
Policajti nemohli nic dělat, bylo tam tři sta, čtyři sta lidí,
který se řítili ulicema Mount Druitt a přebírali kontrolu.
Nebylo to jako žádný jiný natáčení, protože ti lidé tam měli pocit,
že je poprvé někdo slyší a vidí.
Viděli jsme světla a viděli jsme lidi
a oni šli za náma po obchodech a pokoušeli se fotit a tak.
Bylo to jako pravá láska ke svému městu.
Neumím si představit, jaké je být dítě v Mount Druitt
a vidět svou čtvrť v televizi, jak ji sleduje celej svět.
Mám z toho husí kůži.
Najednou to bylo jako: „Mám tyhle sny a teď
je můžu uskutečnit, protože kluci z ulice to dokázali.“
NAHRÁT VIDEA
NÁZEV: SPOT THE DIFFERENCE
ONEFOUR, JSME POŘÁD AKTIVNÍ, POŘÁD KRADEME.
POKUD NEJSEM V TERÉNU, PAK URČITĚ PRACUJU.
Rok 2019 bezpochyby ovládli a stále ovládají mí hosté ve studiu.
ONEFOUR, kurva nejžhavější věc, co je teď na scéně.
Jsou fenomén YouTube.
Zapsali se do dějin australské hudby
svými nesmlouvavými texty a syrovou energií
a hrdostí na svoje prostředí.
Začali jsme se scházet s časopisy.
Rolling Stone a tak, GQ.
Jak byste teď popsali svůj styl? Jaká je vaše identita?
Jste rapeři? Jste muzikanti?
Jsme kurva muzikanti.
Drž hubu. V tom, co děláme, jsme dobrý.
Po tomhle chtěla každá mrdka v Austrálii dělat drill.
NEMŮŽEŠ SE STÝKAT S KÁMOŠEM NEPŘÍTELE, TEN MOST SHOŘEL.
JEDEN MLADEJ TO UDĚLAL
A POSLAL ZPRÁVU „SMRT POTVRZENA“.
Fakt všichni.
Probíhá tam zasranej malej australskej tanec.
Mounty Bop, který jste zpopularizovali.
Na TikToku má úspěch.
Mít takový vliv nemá v australské hudbě obdoby.
Cítil jsem se jako superstar.
Jo, byl to dobrej pocit, protože to změnilo náš postoj
a pohled na život.
A potom jel Dave na turné po Austrálii.
Požádal ONEFOUR, aby mu v Sydney a v Melbourne dělali předkapelu.
Měli tam najít společnou řeč.
MOUNT DRUITT – SOUDNÍ SÍŇ
RAPOVÁ SKUPINA ZE SYDNEY SE VYMYKÁ KONTROLE
ONEFOUR, 21 DISTRICT: VÁLKY GANGŮ TEENAGERŮ V SYDNEY
Nejsem dost odvážný na policajta, tvrdý na gangstera,
ani chytrý na právníka, tak o zločinu píšu.
Jedna věc je mít hymnu,
ale záleží na tom, co se v ní říká nebo jak je interpretována.
Parta mladých kluků,
co mluví o tom, jak jsou drsní,
jak mají nože a nenávidí jinou partu.
Hymny mohou být pozitivní i negativní.
ONEFOUR jsou zjevně neblaze proslulí. Stávají se populární.
Skutečná kontroverze kolem ONEFOUR začala, když se v západním Sydney
začali objevovat další, co dělali drill.
Média se chytila sporů mezi těmito rapery.
V Austrálii máme média zejména na konzervativní straně.
Bulváry jako Daily Mail a Daily Telegraph
rozdmýchaly žár zločinu gangů v západním Sydney.
Tyhle noviny se prodávají, když píšou o gangsterech.
Rády to dávají na titulní stránku.
Rády vyvolávají paniku a hysterii.
Pokud těm novinám věříte,
Sydney vám připadá jako Gotham City.
Vidíte epidemii násilné zločinnosti
a zločin v západním Sydney se vymyká kontrole a všechno vedou mladí ostrované.
Ale čísla ukazují, že tak to není.
Sydney je bezpečné, jako už dlouho ne.
Vybavuju si, že na ONEFOUR jsem poprvé
narazil v novinovém článku
a připadalo mi to vážně zajímavé.
Co ty kluci sakra udělali, že mají takovou pozornost médií?
V mezinárodním měřítku
byste neřekli, že má Austrálie vážný problém s kriminalitou.
Problémy se zločinem se v Austrálii týkají domácího a rodinného násilí
a sexuálního napadení.
Média ale často věnují pozornost těmhle jiným formám zločinu,
ať je to organizovaný zločin nebo zločiny gangů,
to se zdá být na první pohled víc vzrušující a zajímavé pro média.
Je Sydney násilnější? Jak se to vezme.
Mladé Sydney je násilnější.
To není od statistického úřadu,
ale na základě 40 let psaní o zločinech v Sydney.
Všechny ty bulvární noviny naznačovaly,
že pokud tyto hudební skupiny získají popularitu a důležitost,
bude víc násilí v ulicích.
V Novém Jižním Walesu, hlavně v Sydney, je něco špatně.
Tohle je velmi děsivé.
Nejhorší městský konflikt za celou generaci rozdmýchává drill rap.
Jo, podněcuje to. O tom není pochyb.
Nevím, jaký bych měl pocit,
kdyby moje čtrnácti- nebo patnáctileté dítě šlo na takový koncert,
protože se bojím konfliktu.
My děláme hudbu, víte? Nepobízíme k násilí.
Nenutíme lidi, aby šli ven a dělali to, co říkáme.
Média nikdy nebyla na naší straně.
Nenáviděli to, co jsme představovali.
Kdykoli se v ulicích něco stalo, obviňovali z toho nás.
Na umění, které mluví o násilí, není nic výjimečného,
ale pokud jde o hip-hop ze západního Sydney,
ta debata se znovu otevírá.
A myslím, že je to kvůli tomu, kdo ten příběh vypráví.
JSEM UVĚZNĚNEJ VE ČTVRTI, DĚLÁM TO PRO ČTVRŤ.
MŮŽU SE STRHAT PRO ČTVRŤ, MLADÝ SI CHTĚJÍ VYSLOUŽIT OSTRUHY.
TAK PROSÍM NECHOĎTE DO ČTVRTI.
MOJE STRANA JE MOC TĚŽKÁ, VAŠE GORILY NEJSOU PŘIPRAVENÝ.
VYSKOČ Z KÁRY A BODNI JE.
CHLAPI MAJ MASKY JAK NED KELLY.
Ten kontroverzní aspekt ONEFOUR se pro ně stal dvojsečným mečem.
To, co lidi zpočátku přitahovalo,
pak větší mediální korporace a samozřejmě policie
obrátily proti nim.
POLICEJNÍ STANICE MOUNT DRUITT
Vyrůstal jsem v jihozápadním Sydney.
A když jsem vyrůstal, viděl jsem dopad zločinu.
Moje rodina byla obětí zločinu,
takže jsem měl skutečný zájem udělat to místo bezpečnější.
Jmenuji se Deb Wallaceová.
Moje první stanice před 40 lety byla v místě zvaném Blacktown
a místní stanice byla Mount Druitt.
Myslím, že jsem viděla, jakou škodu
napáchá zločin související s drogami a gangy na komunitě,
a byla to oblast, která mě obzvlášť zajímala.
Bylo to asi v polovině července 2019,
kdy násilí u těchto pouličních gangů začalo eskalovat.
Používali standarty.
A pravidelně je měnili,
takže nebyli strukturovaní nebo sofistikovaní.
Měli asi víc standart, než já upekla večeří.
Když se začaly objevovat,
byly tam názvy Greater West a District 21.
Pak jsme začali vídat ONEFOUR.
A začali jsme slýchat o textech,
které ONEFOUR používali.
My jsme se snažili bojovat proti násilí a odvracet od něj děti
a tahle skupina používala texty, které podle nás
mohly podněcovat k násilí,
které pouliční gangy páchaly.
V drill rapu je zakořeněné, že pokud jste ten zločin nespáchali
nebo nejste v tom gangu, nemůžete o tom zpívat.
Víme, že někteří byli zapleteni do závažných napadení.
Když si přečtete text „The Message“,
jsou v to podstatě dvě skupiny
na otevřené platformě, kde mluví o tom, co se stane, když se spolu setkají.
Záměrem bylo vyřešit to rychle, než to bude eskalovat.
Policie Nového Jižního Walesu mívala různé jednotky
zaměřené na gangy.
Tyto skupiny byly sloučeny do jednotky zvané Strike Force Raptor.
To je elitní taktická jednotka policie Nového Jižního Walesu,
jejímž úkolem je narušovat činnost organizovaných gangů
v Novém Jižním Walesu a která se zaměřuje
na podezřelé z terorismu nebo organizované motorkářské gangy.
Někdy v téhle době jednotka Strike Force Raptor
začala křížové tažení proti ONEFOUR.
Policie NJW vytvořila speciální údernou jednotku
k řešení epidemie kriminality mládeže v západním Sydney.
Prý se už i třináctileté děti přidávají k těmto takzvaným gangům,
které si berou za vzor násilnou rapovou kulturu v USA.
To, že se tyto síly začaly používat
proti raperům a lidem v hip-hopové komunitě,
nemá v australské historii obdoby.
Když se na nás zaměřili, nevěděli jsme, co se děje.
Nevěděli jsme, proč to dělají.
Kamkoli jsme přišli, vrhala se na nás policie.
Používali efektivní policejní postupy. Spousta razií. Časté zastavování aut.
Intenzivní dohled, takové věci, které vás naštvou.
V Novém Jižním Walesu máme legislativu
dávající policistům pravomoci, které by zejména v zahraničí
nejspíš nedovolili nebo nepochopili.
Moje rodiče prohledávali na každém kroku.
Jeli po silnici a zastavili je.
Když se dostanete do sraček, nejste v nich jenom vy.
Je v tom i rodina.
Když udělají razii u mě doma, kdo tam je? Moje rodina.
Všechno obrátí vzhůru nohama. Odpadkové koše, květináče, všechno.
Dceři bylo 14.
Šla k přední části domu, když přijeli
a namířili na ni pušky, a ona se rozplakala.
A pořád jen opakovala: „Nezastřelte mi psa!“
Tohle musíme zažívat. S tímhle musíme žít.
Nečekám, že pochopí něco, v čem nevyrostli.
Vykopávají dveře.
Nebydlí v domě, kde se vykopávají dveře.
Není to férový boj.
Máte tu jednu stranu, která má rozpočet 15 milionů dolarů
a k dispozici víc než 100 policistů,
proti několika raperům, kteří se snaží dělat umění.
Takže jsem nějakou dobu fandil hudbě ONEFOUR.
Připadalo mi to neuvěřitelné
a připomínalo mi to, co jsme viděli v USA
na začátku 90. let a koncem 80. let s N. W. A.
Natočil jsem audio dokument pro australskou veřejnoprávní stanici ABC
s názvem License to Drill.
Seděl jsem se seržantem Truemanem, šéfem týmu zaměřeného na ONEFOUR,
a slyšel jsem od něj dost šokující věci.
Použiju všechno, co bude v mých silách, abych vám znepříjemnil život,
dokud s tím nepřestanete.
Znepříjemním vám každou stránku vašeho života.
Možnosti týmu Raptor,
které místní policie nemá,
spočívají v tom, že máme čas, zdroje
a výdrž, a když máme problém,
postaráme se o to, abychom tu skupinu v rámci zákona obtěžovali
a uplatňovali všechna možná opatření,
dokud se ta skupina nerozpustí nebo nezanechá trestného chování.
A za to se neomlouváme.
Způsob, jakým se policie používá k zaměření na ONEFOUR,
nemá v historii Austrálie obdoby.
A policie ví, že to, co dělají, je zlomí.
Tuhle zprávu jsem dostal od jiného kolegy.
Píše se v ní: „Hele, tým Raptor, policie, pořádá prezentaci o ONEFOUR
a jejich vlivu na mladé lidi.“
Řekl jsem: „Dobře, na to se musím rozhodně podívat.“
Z pohledu týmu Raptor
je základem toho, co policie dělá, zapojení do komunity, že?
Protože skutečnost je taková, že nemůžeme nic dělat,
pokud komunita nechce, abychom to dělali.
To jsou základní principy policejní práce.
Takže tam přijdete a oni pustí prezentaci.
A říkají: „Tak jo, tohle jsou ONEFOUR.“
Byli tam starší lidé, pastoři, vedoucí mládeže,
vedoucí komunit, mladí lidé.
Seděli jsme tam
a oni byli seřazení vzadu u zdi.
Měli na sobě obleky týmu Raptor, tlusté vesty.
A ukazovali nám fotky mladých lidí
a říkali, že tihle lidé jsou potenciálně zodpovědní za násilí,
a promítali tam texty.
Asi se snažili poučit rodiče
o známkách toho, že se mladí zapletli s gangy a tak podobně.
Měla jsem pocit, že moje děti obviňují ze spousty věcí,
a říkali, že je to kvůli hudbě.
Jen nás shromáždili do jedné místnosti, všechny lidi z Tichomoří,
a řekli nám, ať nezlobíme.
Pokud vás policie neustále profiluje
a cítíte se ve své vlastní komunitě nejistí a v nebezpečí,
budete naštvaní.
Jako by se ten tábor rozdělil na dvě části.
Jedna skupina říkala:
„Ano, ONEFOUR propagují násilí gangů.“
A pak byla ta druhá polovina,
která říkala: „To ano, ale je v tom ještě něco jiného.“
Byl to velký šok. Byly tam slzy.
Vzpomínám si, že někteří lidé se v půlce prezentace
prostě zvedli a odešli
s tím, že jsou to členové našich rodin.
Mělo to být zastrašující,
s cílem zpytovat naše komunity,
které se už tak cítí nepatřičně.
To je tak hloupý,
že utrácejí peníze za takový pitomosti,
když by mohli pomáhat dětem na ulici.
Je to škoda, protože máte tolik zdrojů.
Můžete toho tolik udělat, abyste lidi oslovili
a postavili most mezi mladými a policií.
Jeden z mých důstojníků pak řekl: „Začínají dělat koncerty.
Myslím, že jeden mají v nějakém divadle v Sydney,“
a já řekla: „Máme obavu, že pokud se ten koncert uskuteční,
dojde ke střetnutí, přijdou lidi patřící k ONEFOUR,
ale i z 21 District.
A pokud to tak bude, nebudou si rozdávat bonbónky.“
Věděli jsme, že policie
se pokusí udělat, co bude moct, aby to narušila.
Ale netušili jsme, kam až zajdou.
Protože tihle policisté měli spoustu skvělých nápadů.
Říkali, že si promluvíme s pořadateli
a řekneme jim o svých obavách.
Poskytl jsem místům konání všechny informace a řekl jim:
„Nemůžete zajistit bezpečnost k uskutečnění téhle akce.“
Výnos ze vstupenek nikdy nepokryje
množství policistů potřebných k zajištění téhle akce.
Budu to dělat u každé akce v Novém Jižním Walesu,
dokud to násilí nepřestane.
To je směšný.
Jo, došlo to do fáze,
kdy toho pořadatelé měli už dost.
Tohle bylo poprvé,
kdy bylo naše vystoupení zrušeno.
Když najdete příležitost, jak se dostat ze své čtvrti
a někam to dotáhnout,
a pak vám policie řekne, že nikdy nebudete vystupovat živě
ve městě, které vám přineslo ty největší fanoušky,
je to demoralizující.
Dostali jsme zákaz hraní v Sydney,
ale to neznamenalo, že nemůžeme hrát jinde.
Naplánovali jsme vystoupení v Brisbane. 2 000 lidí.
Ohlásili jsme to vystoupení
a asi za deset až 15 minut bylo vyprodáno.
ONEFOUR – KNIHA TURNÉ
Bylo to něco, poprvé jsme byli hlavní hvězdy.
Měl jsem pocit, že je to takový zviditelnění. Byl jsem hrdej.
No jo.
Úzce jsme spolupracovali s organizátory té akce,
kteří byli taky z Tichomoří.
Zajistili jsme, aby v prostoru před vstupem byli starší z komunity,
které budou mladí znát.
A úzce jsme spolupracovali s místní komunitou,
aby nedošlo k žádným potížím.
Všichni z hudebního průmyslu v Austrálii tohle sledují.
V podstatě hlavní věc je žádný násilí.
Adrenalin stoupá a my se těšíme.
Připravujeme se vyjít na pódium.
Otče náš, děkujeme, žes nás svedl dohromady.
- Amen. - Jdeme, hoši.
Vystoupení v Brisbane. Tam měli zazářit.
Tehdy jsem si uvědomil, kolik máme fanoušků.
Bylo to šílený to vidět. Kurva jo!
Budeme moct opustit tenhle život.
Uvědomil jsem si, že být na pódiu je to, co chci.
Když jsme ukázali, že dokážeme uspořádat bezpečnou akci,
mysleli jsme, že už nebudou žádné problémy.
Spustili jsme „In the Beginning“ a všichni šíleli.
MLUVÍ O DRILLU, V HLOUBI DUŠE VĚDÍ, ŽE VYHRÁVÁME.
PŘIJĎ DO BLOKU, ROZSEKÁME TĚ.
TOHLE NEPŘESTANE, DOKUD NEVYŘÍDÍME NEPŘÁTELE.
CO? MYSLÍŠ, ŽE JSEM VŮL?
ŘEKNI, ŽE SE SEJDEM, JDEM NA TO.
Všichni byli pozitivní, super nadšení.
Rozhodli jsme se, že teď je ideální doba na celostátní turné.
Melbourne, Adelaide, Perth pak na Nový Zéland, zpátky do Sydney.
Pár hodin po zveřejnění už bylo skoro vyprodáno.
Zkoušeli jsme a připravovali se na celostátní turné.
Jen já a moje parta jsme týhle zemi ukázali drill…
Kluci si procházeli svůj set, byli super nadšení.
Všichni si zdokonalovali verše a skládalo se vystoupení.
Kurva úžasný, zlato! Kurva drsný!
Máme tě rádi!
Vážně díky, lidi.
Děkuju! Tohle je ten nejlepší den!
Pak jsem dostal zprávu od našeho agenta,
že tým Raptor oslovil místa konání
v Melbourne a Adelaide.
A zdálo se, že jedno z míst chce kvůli tlaku od policie
z vystoupení vycouvat.
Policie posílala zastrašující dopisy, ve kterých psala,
že pokud u vás bude hrát tahle skupina, podíváme se
na ta vaše porušení zákona o prodeji alkoholu,
ke kterým možná v posledních letech došlo,
a možná vám bude do budoucna odebrána licence.
Kdokoli se na ten dopis podívá,
ho bude nejspíš interpretovat jako něco, co se blíží vydírání.
Neřekli jsme, že nemohou vystupovat.
Měli jsme jen povinnost
informovat místa konání o potenciálním riziku.
Chci uvést na pravou míru, že to nebyla policie, kdo to zastavil.
Místa konání došla k názoru, že nejsou připravena na konání tohoto koncertu.
Když jsem si to přečetl, říkal jsem si: „Jak jim to řeknu?
To jim prostě zničí morálku.“
Po zkoušce jsem si s nimi sedl a říkám:
„Mám nový zprávy.
Policie tlačí na Melbourne a o Melbourne přijdeme.“
A oni na to: „Pokud nepřijdeme o Sydney,
pokud budeme moct vystupovat doma, je to dobrý.“
A další den jsme zase zkoušeli.
Dostal jsem další zprávu, že přijdeme o Adelaide a Sydney.
Jo, dělo se to postupně. Každý den jsme ztratili jedno místo.
Kvůli tlaku policie s námi nikde nechtěli nic dělat.
Jo, rvalo nám to srdce.
Chtěli se bránit, ale jak se můžete bránit?
Jak se bránit něčemu tak obrovskému?
Turné je pro umělce velká věc.
Je to pro ně příležitost nejen se spojit s fanoušky,
ale také příležitost vydělat pořádné peníze.
Je to zajímavé, protože si myslím, že bychom jim to měli umožnit.
Mají šanci prosadit se v zahraničí
a je známá věc, že z koncertů se vydělávají peníze.
Když jim takhle bráníte, komerčně je odepíšete,
takže nebudou mít nic, což je podle mě obrovské zklamání
pro skupinu kluků z Mount Druitt, kteří se už dostali tak daleko.
Jediné místo, které jsme měli pocit, že můžeme udělat
a kde policie nemůže moc udělat, byl Nový Zéland.
Říkal jsem: „Aspoň uděláme Nový Zéland.“
Bohužel YP, Lekks a Celly měli být odsouzeni
za ten incident v hospodě před pár lety.
Takže jediní dva členové, kteří mohli jet na Nový Zéland, byli J Emz a Spenny.
Kvůli těm dramatům doma
jsme byli nadšení, že se dostaneme ze země.
Vystoupili jsme a procházeli celnicí
a já věděl, že je něco špatně,
protože jsem viděl spoustu policistů.
Šli jsme na imigrační.
A když jsme procházeli pasovou kontrolou,
Spenny chtěl jít první,
ale brána se neotevřela.
Svítilo jen velké červené X.
Komu sebrali pasy? Můžete vy tři jít se mnou?
Vy ostatní…
Prý je kontaktovali z Raptoru z Austrálie
a řekli jim, že přijíždíme do země.
Jako velitelka týmu Strike Force Raptor a jednotky pro boj s gangy
jsem samozřejmě předávala dál informace
o možných rizicích pro jiné komunity a oblasti.
Jen tak můžeme bojovat s organizovaným zločinem.
Nikomu neříkáme, jak má dělat svou práci nebo co má dělat.
Jen předáváme informace o tom, co jsme zjistili a co jsme udělali.
Řekli nám, že J Emz nebude vpuštěn do země
kvůli předchozím záznamům v trestnímu rejstříku.
Vysvětloval jsem jim to: „Jsme tu kvůli tomuhle.
J Emz nepředstavuje žádné riziko.
Nebude nic porušovat. Jede sem pracovat.“
Řekli: „Nepustíme ho sem,“ a tímto bylo hotové.
Byl jsem zdeptanej. Jedu až tam a pak mi to nedovolí.
Ale jo, měl jsem to tušit, chápete?
Když jsem byl ve vazební cele, dozvěděl jsem se,
že mýho brášku Lekkse a Cellyho zavřeli.
P dostal čtyři roky.
Lekks dostal čtyři roky a Celly dostal… asi deset.
Dostane se to do fáze, když už jste vůči emocím otupělí.
Ve chvíli, kdy vyhlásila rozsudek, jsem myslel na rodinu a to bylo těžký.
Ale pořád jsem si říkal, jo, seru na to. To je život.
Řekla jsem muži:
„Ať se dneska stane cokoli, nebudu brečet.
Nebudu mu to dávat za vinu.“
Ale pamatuju si, jak jsme jeli domů a přejížděli jsme most
a já si jen utírala slzy.
Z tý zprávy jsem byl zničenej.
Říkal jsem si: „Jak udržíme partu, když budou pryč?“
Nemysleli jsme, že dostanou tolik.
Všechno šlo tak dobře.
A pak se to takhle přeruší.
Bylo to hrozný načasování.
…prohlášení.
Vystoupení je v háji. Myslíte, že to budu dělat sám?
Ani náhodou.
Byl bys na hovno.
To se nestane.
Musíš to udělat sám.
Bylo mi Spennyho líto, protože toho teď měl na bedrech hodně.
Nevěděli jsme, jestli to vystoupení uděláme.
Seru na to. Stejně to udělám.
Abych to dal vědět našim lidem.
Chytit příležitost za pačesy…
Show musí jet dál.
Nás nezastaví.
Show musí jet kurva dál.
Nebyl jsem nervózní. Spíš naštvanej. Chtěl jsem něco dokázat.
Už jsem měl plný zuby toho, jak nás pořád chtěli zastavit.
Chtěl jsem se ohlédnout a říct si: „Ten večer nás nezlomili.“
- Jste připravený na večer? - Jo, večer!
Bude se konat obrovská show
globální skupiny, která vzala celý svět útokem.
A viděl jsem, jak Spenny přemýšlí, byl tomu nápadu oddanej,
ale nevěděl, jak to půjde.
Pokud jsi neprošel těma sračkama jako my,
tak přijď za mnou, brácho, chápeš, co myslím?
Takovouhle zkurvenou hudbu neděláme proto, že chceme.
Je to kvůli tomu, čím vším jsme prošli.
Proto to lidi milujou,
protože spousta lidí zažila to samý, stejnou situaci.
Proto ty lidi přijdou.
Vědí, že je to skutečný. Vláda nechce, abychom vystupovali.
Nechtějí, abysme byli lepší, ale… na nich to nezáleží, chápete?
Protože lidé mluví sami za sebe.
Pět minut před začátkem jsem byl nervózní.
Nenesly mě nohy,
ale prostě jsem šel.
Na člověku leží velká tíha.
Ale věděl, že musí dostát pověsti ONEFOUR.
Věděl, že fanoušci čekají a že čekají už dlouho.
Osvoboďte YP!
Celly dostal deset let a YP čtyři.
Poslouchejte, tohle napsal YP, než ho zavřeli.
Poslouchejte ten zasranej text. Tohle je náš boj.
Říkají nám ball runners s velkým respektem.
Systém nás dobře zná, už nás moc nezbejvá.
Můj nejhrdější okamžik.
Tohle vystoupení vám hodně řekne o charakteru skupiny,
co jsou ochotní jeden pro druhého udělat
jak moc jsou oddaní tomu, co dělají.
JEN SE SNAŽÍM NĚJAK PŘEŽÍT A BEJT SÁM SEBOU.
NEPŘESTANU, DOKUD MĚ NEOSVOBODÍ.
TVRDĚ TRÉNUJ, BRÁCHO, A BUĎ VYTRVALEJ.
NEBUĎ DALŠÍ OBĚŤ ZTRACENÁ V SYSTÉMU.
A BUDEŠ MILEJ, AŽ PRO TEBE PŘIJDOU,
A ŘEKNEŠ BRÁCHO, VÍTEJ VE VĚZENÍ.
Doma byly ty samý sračky.
Na letišti na nás čekali z Raptoru.
Rozdělili nás, začali klást spoustu otázek, co jsme dělali.
Že jsme dělali nezákonný nebo špatný věci.
Chtěli po nás, abysme podepsali dokumenty o nesdružování,
že se nebudeme sdružovat se členy skupiny, rapery.
Jedním z nejsilnějších nástrojů, které jsme měli k dispozici,
byla legislativa o spolčování.
Jde o to, sdělit lidem, že pokud se budete spolčovat s danou osobou,
která byla usvědčena ze závažného trestného činu,
možná se sami dopouštíte trestného činu.
A varujete je.
Připadalo nám to jako zastrašování.
Šlo o to, abychom se báli se skupinou spolupracovat.
Říkali mi, že se nemůžu sdružovat s J Emz.
Byl jsem nervózní, nevěděl jsem, jestli to tak je.
Když se nemůžeme sdružovat, jak máme dělat hudbu?
Může to být konec ONEFOUR?
Lekks už byl ve vězení. Celly taky. YP tam měl jít.
Mohli Spenny a J Emz dál pokračovat?
Zbyl jsem jen já a Spenny a museli jsme toho dělat hodně,
když teď byli pryč.
Myslím, že tohle pro nás byla ta nejhorší doba.
Chtěl jsem to vzdát a už jsem to prostě nechtěl dělat.
Měla jsem pocit, že toho stresu je prostě moc.
Jo, byly chvíle, kdy jsem měl pocit,
že si všichni myslíme, že už je toho moc.
Kolik toho ještě sneseme, než si řekneme:
„Kámo, tohle už nejde“?
Říkali jsme si:
„Jak se z tohohle kurva dostaneme?“
Ti kluci změnili svůj život, a to k lepšímu,
a já sám to viděl.
Asi je nechtěli nechat vyhrát.
Podle mě musíte dát lidem šanci. Musíte dát lidem prostor k růstu.
Nemůžete je likvidovat.
Jo, napadlo mě, že se prostě vrátíme a budeme dělat, co umíme,
dělat stejný sračky, pobíhat po ulicích.
Kde je Spenny? Zavolej mu a…
Vždycky se snažím být tu pro tým.
Ale nakonec jsem zločinec. Vždyť mě znáš.
Já vím. Moc jsi tohle chtěl.
- Jsem zločinec. - O to nejde.
Věděl jsem, že kluci se od toho potřebujou dostat pryč.
Byli smutní, že přišli o Lekkse, Cellyho a YP.
Napadlo mě, že by bylo dobrý ten pocit zachytit.
A že ten pocit by mohl být základem nebo inspirací nějaké nové hudby.
Takže jsme odjeli někam na venkov a začali prostě dělat hudbu.
Odjeli jsme dělat hudbu s B Wisem.
Tehdy jsme přemýšleli, jak lidem ukázat,
že skupina toho má v sobě víc, než je možná vidět.
Musíš najít rovnováhu, chápeš?
Neopouštěj úplně něco, co zjevně funguje.
Děje se to, že dáváte najevo pokrok.
Mohli jsme tam přemýšlet a pracovat trochu jinak.
Věděli jsme, že musíme vycházet z toho, co se v tý době dělo.
Nakonec jsme přišli se skladbou „Home and Away“.
Ale tohle není slaďák.
V tomhle jsem nevyrůstal…
Věnovali jsme ji klukům ve vězení a místu, odkud pocházíme.
JO, VYROSTL JSEM V MOUNTY, DOMOVU ODVÁŽNÝCH.
TADY JSME VE VÁLCE S POLICAJTAMA,
ALE TOHLE ŽÁDNEJ SLAĎÁK.
NEVYROSTL JSEM NA TĚCHHLE PLÁŽÍCH,
ALE STEJNĚ MÁM KÁMOŠE V ZÁLIVU.
VÍTEJTE V MT. DRUITT.
V „Home and Away“ se kluci snažili
najít něco, čím by zaplnili tu prázdnotu.
ONEFOUR vyrůstali se seriálem Home and Away
a sami sebe v něm neviděli.
Chtějí, aby se další generace dětí
nesoustředily na to, co se děje v zátoce,
ale uvědomily si, že i o jejich životech se má psát
a mají se vyprávět příběhy.
V Home and Away vidíte jen palmy, pláže, písek
a máme pocit, že tahle lidé vidí Austrálii.
Tak jsme si řekli, že jim ukážeme jinou stránku Austrálie
a život, kterej žijeme,
a jaký to je na naší straně Austrálie.
Takže jsme se další rok dostali do pracovního rytmu. A jo.
Na EP Against All Odds
nahráli čistě to, co v té době cítili.
Myslím, že pro J Emz a Spennyho to bylo těžké období,
byli sami dva a museli překonávat spoustu problémů a překážek.
Teď je toho pro nás v sázce hodně.
Je to jiný.
Mám lidi, kteří na mě spoléhají.
Tento hovor pochází z nápravného zařízení.
Teď jste v rádiu, kluci, a vím, že to máte těžký.
Můžeš to udělat i pro nás.
Co myslíš?
Učím se to zahrát, protože všem dokážu, že se pletou.
To mi jde. Dokazovat lidem, že se pletou.
Je to všechno o ONEFOUR a jejich novém EP z Mount Druitt do celého světa.
Co chcete, aby si z tohohle projektu všichni vzali?
Přečti si název: Navzdory všem.
Můžou tě klidně přitlačit ke zdi,
ale jde o to, kolikrát vstaneš a dál bojuješ.
To je pravda.
Zjistili jsme, že se na nás obracejí velcí mezinárodní umělci,
a uvědomili jsme si, kámo, je načase začít pracovat, chápete?
Tohle za nás nikdo neudělá, takže to musíme udělat sami.
Přišel za náma Ferg.
AJ, Headie.
Taky jsme udělali píseň s názvem „My City“, ve které je The Kid Laroi.
TEĎ OBVIŇUJOU ONEFOUR ZA VŠECHEN TEN DRILL,
OBVIŇUJOU NÁS ZA SYDNEY,
OBVIŇUJOU NÁS ZA MELBOURNE,
OBVIŇUJOU NÁS ZA BRISSY.
KDO JE SE MNOU?
NEDĚLÁM SI SRANDU, TO SE FAKT DĚJE
UŽ DLOUHO.
KDYŽ ZABILI SHH, NIKDO NIC NEŘEK,
ALE TEĎ MAJÍ VŠICHNI CO ŘÍCT.
Bylo to neuvěřitelný.
Nikdy jsem nezažil, že by se někomu z australskýho hip-hopu
dostalo uznání od zahraničního umělce, kterýho obdivuju.
Tohle jsou lidi, který jsou na špici toho. co se děje v kultuře
v tuhle chvíli,
protože hip-hop je největší žánr na světě.
A přesto ho v Austrálii chceme omezovat a cenzurovat.
Pokud nebudou moct vystupovat nebo si uměním vydělávat,
budou ONEFOUR dost pochmurným varováním,
co se stane, když se zapletete s australskou policií.
Pokud se policii podaří zničit nějakou skupinu,
je to černý den pro Austrálii a svobodu projevu.
Velmi skličující.
Ptáte se sami sebe. K čemu je dělat hudbu,
když ani nemůžu vystupovat před lidmi?
Doslechl jsem se, že mají brzy propustit YP,
a myslím si, že to je vzpruha, kterou ONEFOUR teď potřebují.
Těším se, až ho pustí.
Děláme to bez něj a taky bez Lekkse a Cella.
A je načase, abysme se konečně zase sešli a jeli dál.
Chci to na videu.
Každý víkend se vidíme přes video. Vždycky já a on.
Všichni pozdraví a jak pak řeknu: „Tady máma,“
a pak si zbytek času povídá se mnou.
Uvědomil jsem si, co chci dělat. Chci dělat hudbu, a to pořád.
Až se dostanu ven, nechci dělat nic jinýho. Jenom hudbu.
Nemůžu se dočkat. Je to můj brácha.
Na tenhle den čekám od chvíle, co ho zavřeli.
Sakra, už jsem mu i připravil postel a tak.
Je tam už dva roky a možná bude trochu ztracenej.
Když jste uvnitř, můžete být v pasti a cítit se na hovno.
Takovej budu já po zbytek života.
Je trochu institucionalizovanej,
protože tam šel jako mladej.
Šel tam v 18,
ale až ty brány opustí, přijdou lepší věci.
Asi je vám jasný, jak jsem se cítil,
než jsem vyšel z tý brány.
Pořád v pasti. Pořád se na každýho díval, jako by se měl vrhnout na ostatní.
A když jsem vyšel ven a viděl svý malý sestřičky a mámu,
bylo to pro mě svým způsobem neskutečný.
Ještě mě obejmi.
Cítil jsem takovou úzkost a tak
a nevěděl jsem, kde jsem, ale když jsem vyšel, uvědomil jsem si to.
Tohle je divný, kámo, chápeš?
Dostat se ven a nevědět, co máš dělat, byla to velká věc.
Tak jo, vrátím se ke svým starým zvykům
a skončím zpátky ve vězení.
Jsi v pohodě?
A když jsem pak byl venku, uvědomil jsem si,
jaký mám teď v rukou kurva možnosti.
Pokud nedosáhnu toho, co chci, a tak, je teď všechno jen na mě.
Tak jsem se do toho dal a řek jsem si, kurva jedem.
Pojďme na to.
23 HODIN V CELE, JEDNA NA DVOŘE,
MĚL JSEM DOST ČASU PŘEMEJŠLET.
ŽÍT S VRAHAMA, KDE PŘEŽIJOU JEN NEJSILNĚJŠÍ.
STÁL JSEM NA NOHOU A BUŠIL DO TOHO.
NEBUDU V KLIDU, DOKUD NEPUSTÍ LEKKSE.
NEBUDU V KLIDU, DOKUD NEPUSTÍ ŠÉFA.
Blíží se nahrávání. Od pondělí do pátku, víkend volno.
Zase začala nastupovat rutina a já si říkal:
„Víš co? Teď musíš dělat tohle. Tohle je tvoje práce.
Chceš vést spořádanej život? Musíš dělat tohle.“
Je to buď, anebo. Jo, jsem z toho nadšenej.
Mám pocit, že to všechno, co se kolem nás událo, a…
všechny ty zádrhele, kterýma jsme museli projít,
konečně je řada na nás, abysme ukázali svůj potenciál
a dostali se tam, kam patříme.
Ale ejhle, opět do toho vstoupil Raptor.
NOVÉ ZPRÁVY
Tento týden policie Nového Jižního Walesu
vydala varování webům jako YouTube, Instagram a Spotify,
že zasáhne proti materiálům, které podněcují násilí a trestnou čiinost.
Pokud vím, policie to teď zkoumá.
A nejsou to jen písničky.
Jsou to také příspěvky, video obsah, o kterém se domnívají,
že by mohl způsobit hrozbu nějaké části komunity.
Mohou platformám říct: „Chceme se podívat na to a to.
Myslíme si, že je to nebezpečné.“
Nebylo to tak, že bychom řekli YouTube
nebo nějaké sociální síti: „Tohle odstraňte.“
Když jsme se domnívali, že to podněcuje násilí,
tak jsme platformě řekli:
„Upozorňujeme vás na tohle. Vy rozhodněte. Je to vhodné
pro společnost vašeho typu?“
Policie se snaží zabránit tomu,
aby se tato hudba poslouchala, hrála nebo streamovala.
A posílají vzkaz ONEFOUR nebo komukoli podobnému.
Ani se nesnažte. Jinak vám zničíme život.
Ale je policie Nového Jižního Walesu
opravdu způsobilá posoudit, co je přijatelné a co ne?
Nepamatuju si žádný jiný okamžik v australském hip-hopu,
kdy byli hudebníci cenzurováni.
A to jsem slyšel i ten nejnásilnější australský hip-hop,
co si dokážete představit.
Tihle kluci můžou vystoupit kdekoli v Melbourne nebo Sydney, když budu chtít.
Dokud bude policie Nového Jižního Walesu
cenzurovat a blokovat umělce barevné pleti,
musíme hodně změnit
ohledně toho, jakou kulturu jsme ochotni přijmout a reprezentovat.
Už nás nemlátí jako dřív,
ale podle mě je to ještě horší, brácho.
Snažíme se jít správnou cestou
a oni nám berou možnost pracovat a živit se,
takže si myslí, že můžou zakázat jedno nebo dvě vystoupení.
Já to vidím tak, že ve mně jenom rozdmýchávají oheň.
Teď už nikdy nepřestanu právě proto, co pořád dělají.
ŘÍKAJÍ, ŽE DRILL JE V AUSTRÁLII MRTVEJ, TAK JÁ HO OŽIVÍM.
BRÁCHOVÉ ŘÍKAJÍ, POJĎ DO STUDIA!
MÁM ZPÍVAT, NEBO RAPOVAT?
MÁM PLNÝ ZUBY TĚCHHLE RAPERŮ, PROTOŽE JENOM LŽOU.
ŘÍKÁM MLADÝMU, ZŮSTAŇ DOMA, ALE ON SE SNAŽÍ HRÁT.
BYL JSEM V BASE A BYL JSEM ŠÉF, TEĎ ŘÍKAJ, ŽE JSEM SE ZMĚNIL.
TAK SI MĚ VYZKOUŠEJ A UVIDÍŠ, ALE JE TO NA TVÝ RIZIKO.
MOŽNÁ JSEM ZTICHA, ALE NAŠTVI MĚ…
Raptor to zjevně nenechá být.
Naštěstí nás kontaktoval starý kamarád.
Napsal mi,
že by nebylo správný, aby mu dělal předkapelu někdo jinej.
Takže mě kontaktoval a ptal se, jak to vypadá.
Za dva roky, co pracuji s ONEFOUR,
se Laroi stal největším hudebním vývozním artiklem Austrálie.
Celosvětová superstar.
Laroi požadoval, aby mu ONEFOUR dělali na turné předkapelu.
The Kid Laroi je jednou z největších popových hvězd na světě,
i když na scénu vtrhl teprve před několika roky.
Laroi je konečně zpátky v Austrálii a pořádá obrovské turné po celé zemi.
Chtěl jsem, aby mi na turné dělali předkapelu, a oni řekli:
„Jo, tak to se rozhodně nestane.“
Komunikovali jsme spolu a on říkal,
že nebudou moct to turné udělat, když nás ohlásí.
Řekl jsem: „Víte co? To nevadí. Nedělejte si starosti.“
A já je tam prostě vezmu a nikomu to nebudu říkat.
To je v pohodě, propašuju je na vystoupení ve čtvrtek.
Bude to šílený.
Mají za se sebou sotva dvě živá vystoupení,
takže vyjít na pódium a sklidit ovace 20 000 obyvatel Sydney,
to není maličkost.
Konečně možnost vystupovat,
aniž by na nás pořadatelé nějak tlačili,
a velký díky Kidu Laroiovi, protože nikdy nevystupujeme,
takže tě kurva milujeme.
…slovo. Asi si myslí, že se omluvíš…
One-kurva-four zlato!
Uvidíme se pozdějc. Uvidíme se večer.
Je šílený, že zkoušíme a víme, že ten večer
vystoupíme před 20 000 lidma.
Bude to naše první vystoupení s YP na pódiu po asi třech letech.
Je šílený dělat něco s Kidem Laroiem na takový úrovni. Bude to veliký.
O TŘI HODINY POZDĚJI
Příkaz k prohlídce! Otevřete dveře!
Jo, policie. Nakonec nám vykopli dveře
a udělali šťáru ten večer, kdy měl Laroi první vystoupení.
Je to ubohý. Víte, je to váš domov
a najednou po domě běhají cizí lidi se zbraněma
a všechno obrací vzhůru nohama.
Umíte si představit, co si myslela moje máma a sestry.
Je to prostě…
je to špatně.
Prohledávali dům
a celou dobu s náma byli dva policajti,
abysme neodešli z místnosti.
V tu chvíli jsme si říkali, do prdele.
Kluci nepřijdou. První vystoupení s Laroiem jsme nemohli udělat.
To nemůže být náhoda.
Je za tím záměr a policie tím vysílá vzkaz,
že to nemáme pod kontrolou my, ale oni.
Jo, stoprocentně věděli, že chceme vystoupit
Chtěli jsme vyrazit v šest hodin.
A v jejich domě udělali zátah v půl šestý.
Pokud z toho plyne, že tam Raptor šel na překvapivou návštěvu,
nevím, jak velké překvapení to bylo.
Nikdy bychom někde neudělali zátah, protože mají zpívat na koncertu.
To je podle mě nesmysl.
To je to, že se nás snaží zastavit.
Pokud
se jim podařilo nás zastavit, budeme na tom hůř než předtím.
Snažíme se to pochopit, a když zalezeme do zákopů,
děláme jim z toho větší drama.
Takže i když jsme toho hodně zakusili
a museli jsme hodně zkusit i s ONEFOUR,
mám pocit, že to pomáhá všem okolo mě, nejen mně.
Pomáhá to mojí rodině. Znamená to všechno.
Pro ně je teď úspěch
především to, že zaopatří svoje kamarády a rodinu.
To je jejich kultura a to, odkud pocházejí.
Nejste úspěšní sami. Máte s sebou svou vesnici.
Vzpomínám si, že když přišli poprvé, J Emz vždycky říkal:
„Až se proslavíme, vrátíme se a zrekonstruujeme ti studio.“
A ejhle, už za dva roky se vrátili a studio zrekonstruovali.
Objevuje se spousta mladých talentů.
Strašně rád to slyším.
Prošlapali cestu spoustě jiných umělců,
zvlášť těm z tichomořských ostrovů,
aby se dostali k hudbě a uvědomili si, že to jde.
No jo. Jsem moc hrdej na to, čeho jsme dosáhli.
Chtěli jsme změnit kulturu a to se povedlo.
Nakonec se to všechno smrskává na toho kluka v Mount Druitt,
kterej najednou vidí rapery ze stejný ulice
na světových pódiích.
A najednou to v něm zažehne stejnou touhu.
Chci, aby lidi pochopili, jak je důležitý
najít a dělat něco, co máte rádi.
Ať už je to hudba nebo cokoli jinýho.
To je to, co nám pomohlo
dostat se ze všech těch sraček.
ONEFOUR měli obrovský dopad na hudební průmysl
v Austrálii jako celek.
Ale paradoxně ONEFOUR nesmějí vystupovat.
Takže i když díky nim všichni dostávají víc peněz,
oni z toho koláče nemají žádný díl.
A přitom ho upekli.
I když na nás dopadly ty rány,
že jsme přišli o turné, o rapery, jen tak toho nenecháme.
Ani náhodou.
To je jeden z hlavních důvodů, proč jsme spolu.
Víme, že kruh se rozrůstá, obraz je větší,
a když prohrajete, přijdete o mnohem víc.
Takže nesmíme prohrát.
Naštěstí pro nás Laroi uspořádal den na to další vystoupení.
Cha cha.
Když jste v pátek jeli na vystoupení, cítili jste určité znepokojení
nebo nervozitu, ale taky napjaté očekávání.
Nevíme, jestli se to vůbec uskuteční.
Nemůžeme riskovat, že se o tomhle policie dozví.
Neukazujte se, než dostaneme
policajty na tamtu stranu budovy.
Nechceme přeci, aby nás rušili.
Musíme zůstat tady, mimo dohled,
pro případ, že by ohrozili show.
Prosíme tě, Otče, ať tentokrát
to vystoupení nikdo nijak nenaruší.
- Amen. - Amen.
- Ahoj, Lekksi. - Ahoj, brácho.
Ahoj, brácho. Jdeme tam.
Pak ti zavolám. Měj se, Lekksi.
Zasloužíme si tam bejt.
Sydney, obvykle
bysme se hned vrhli na další písničku.
Ale říkal jsem vám na Instagramu, že dneska mám moc vzácnýho hosta.
Než ten moc vzácnej host přijde, chci říct tohle.
Tihle kluci mají zakázáno v Austrálii vystupovat.
A hádejte co?
Já na to seru.
Takže dneska jim kurva dám to, co si zaslouží,
a oni sem přijdou a zahrajou nám dneska pár songů.
Tak kurva do toho, Sydney! Pořádně přivítejte vaše jedinečné ONEFOUR!
Vy kurva víte, jaká nastává chvíle! Do toho, Sydney!
Jsem jako Jay nebo Drake, ať říkaj, co chtěj.
Mně to říkat nebudou, já jsem z města.
Jsou tu mí bráchové, zakřičte, kluci ze 70.
Zakřičte, kluci ze 60. Vědí, co ve mně je.
Zakřičte, kluci ze 17. Ti vědí, jak jsem žil.
Je skvělý tu jít.
Jsem jako bůh. Jsme zavrtaný v nóbl káře.
Prej se mnou maj problém. Tak mi to pojďte říct.
Ale oni jen podváděj a projížděj se v Lamborghini.
Můžu dát kámošům stovku, díky, že jste to drželi.
Je mi líto, jestli jste necítili lásku.
Teď obviňujou ONEFOUR za všechen ten drill.
Obviňujou nás za Sydney.
Obviňujou nás za Melbourne.
Obviňujou nás za Brissy.
Kdo je se mnou? Nedělám si srandu,
to se fakt děje už dlouho.
Když… Shh, nikdo nic neřek,
ale teď mají všichni co říct.
Jdi mi kurva z očí.
OD NATÁČENÍ BYLI CELLY A LEKKS PROPUŠTĚNI Z VĚZENÍ.
STRIKE FORCE RAPTOR NADÁLE VĚNUJE ONEFOUR POZORNOST.
ŠEST MĚSÍCŮ PO NATÁČENÍ
…máte předvést svou skladbu, propagovat ji, cokoli.
To se teď dít nebude.
Takže žádná skladba. Žádný zpěv, tanec. Žádná propagace.
Co je za problém s písničkou?
- To je ten problém. - Co je na ní špatnýho?
Nemá to s ní nic společnýho. Jde o to, že jste tady.
Ale proč bráníte zahrání písničky?
- Mám to pořád opakovat? - Ne, jen odpovězte.
- Snažím se vám vysvětlit… - Neodpovídáte upřímně.
Bez problému. Všichni ke zdi. Položte na ni ruce.
- Neodpovídáte. - Ne, vy neposloucháte.
NA PAMÁTKU VILZY A HOLLABACKA
Překlad titulků: Marek Buchtel