Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
SYDNEY, AUSTRALIEN
ONEFOUR er Australiens første drill-rappere.
Genren er defineret af tekster, fyldt med eksplicitte beskrivelser
af vold, herunder bandekrig.
De siger, at børn ned til 13 år, slutter sig til de såkaldte bander,
som modellerer sig efter den voldelige amerikanske rap-kultur.
Vi siger, at musikken, de promoverer, tilskynder til vold.
Offentligheden forventer, vi stopper det.
Hold jer ude af syne, mens vi får politiet over på den side af bygningen…
Vi må blive her, så vi ikke mister showet.
Jeg ville ikke have det godt, hvis mit barn
tog til deres koncerter, da jeg frygter volden der kan opstå.
ONEFOUR-drengene er fantastiske sangskrivere.
Man hører det, og man tror på det.
De har haft en kæmpe kulturel indflydelse, men har ikke kunnet optræde her.
ONEFOUR er blevet til landets største hiphop-gruppe,
men politiet vil ikke lade dem optræde.
Hver eneste koncert bliver lukket ned.
Det her er vildt De er Australiens svar på N.W.A.
Ja, det var tanken.
Den måde, politiet håndterede situationen på, var latterlig.
Denne gang beder vi til, at showet ikke bliver stoppet.
Vi er nået så langt, men kan vi ikke gennemføre showet, er det slut.
Vi er blevet underrettet om, at der er risiko for vold.
Der kommer ikke til at være et show i New South Wales.
Det stoppes for enhver pris.
VEST SYDNEY, AUSTRALIEN
Jeg har aldrig tænkt på musik som noget, jeg ville gøre karriere i.
Vi tænkte ikke, at folk som os kunne lave musik.
Det var ikke en mulighed.
Vi voksede op i Mount Druitt, en forstad til Vest Sydney.
Der er et stort øboer-samfund der.
Og vi er samoanske.
Jeg har kendt de fleste hele mit liv. Jeg voksede op med dem.
Vi var normale børn, der altid legede med andre børn.
Lad den ligge.
Vi gik i kirke. Jeg ved ikke, hvordan vi endte her.
SVARET ER JESUS
Vi vidste ikke rigtigt dengang,
at Mount Druitt var…
Det var hektisk.
Det er et sted, uden for normerne, som ingen bekymrer sig om.
Da jeg voksede op i Mount Druitt, var der tre muligheder for os.
Enten fodbold, fabrikken eller kriminalitet.
I gymnasiet, var der en øboer-klasse, hvor de prøvede at rådgive os.
Han sagde: "I ender alle i fængsel."
"Hver og en af jer."
Første gang, jeg så nyhederne, var det en af drengene fra kirken
der havde fået kraniebrud, fra en anden gruppe drenge her.
Derefter, handlede nyhederne altid om Mount Druitt.
Talte de om Mount Druitt, var det negativt.
Mount Druitt. Det er også Sydney, bare ikke det, der står i brochurerne.
Du vil ikke besøge Mount Druitt efter mørkets frembrud.
Lokale grupper beder om hjælp, og unge mennesker er bange for at gå udenfor.
For at føle os trygge, var det bare…
Vi kunne ikke gå på gaden eller noget.
Du havde min ryg. Jeg havde din.
Drengene begyndte at hænge ud sammen,
fordi en af drengene kom rigtig galt afsted.
Så kom drengene tilbage.
De sagde: "Hvad skal vi gøre? Vi kan ikke bare sidde her."
Så begyndte vi at gå rundt i store grupper.
Hvis nogen gik os på klingen, hoppede vi straks på dem.
Alle havde deres knive klar, og deres våben.
Fra begyndelsen var vi en familie.
Da de kaldte os en bande, vidste vi, hvordan de ville fremstille os.
Vi har altid haft sammenstød med politiet. De ser os jo som kriminelle.
De plejede at tæve på os.
Jeg har en pistol.
Hold jer væk.
Jeg har en pistol.
Det var en tid i vores liv, hvor vi altid kom i problemer.
Det kørte lidt af sporet.
Men så fandt vi Street Uni.
Vi vidste ikke, hvor meget det ville betyde for os.
Esky var lederen, der tog sig af os rødder.
Street University er et ungdomscenter.
Det er stedet, hvor de kan høre til og føle sig trygge,
væk fra gaderne, der omgiver os her i Mount Druitt.
Vi tilbyder ressourcer og programmer,
som unge ikke plejer at være involveret i.
En af måderne, vi fik dem ind på, var gennem studiet.
Da de introducerede os for studiet, kom vi kun der.
Det var et gratis studie. Det var perfekt for os.
Vi havde ingen penge dengang.
Vi gik bare i gang. Vi elskede det.
"Vi kunne lave sådan noget."
Jeg var bare glad for, at de havde andet at bruge deres energi på,
end de drengestreger de rodede sig ud i.
Så jeg tænkte: "Hvis det er det du vil,
og det holder dig ude af problemer, så du ikke bare render rundt, fint."
J Emz var helt sikkert lederen.
Han ville vende sig mod gruppen, og sige: "Sid der."
"Du sidder bag bordet."
"Jeg tager mikrofonen og starter."
Spenny…
Jeg hørte om Spenny, før jeg mødte ham.
Han var kendt som ham, der stod forrest, når det kom til slagsmålene.
Spenny har altid været så hård.
Han løste alt med sine næver.
YP, det er min lillebror. Min rigtige bror.
Han var altid den yngste i gruppen.
De sagde: "Esky, hør her," og de ville spille mig en sang.
Jeg lytter: "Hvis stemme er det?"
J Emz siger: "Min brors, YP."
Jeg tænkte: "Wow, en familie af musikere."
Hvis jeg skulle beskrive Cell, så er det…
Han er uforudsigelig. Han er bare… Han havde en hård opvækst.
Celly, han kunne bare rappe. Han elskede at rappe.
Han ville bruge sine raps til at tegne et billede af,
hvordan det er at vokse op i boligkomplekser.
Lekks, han arbejdede hos Street Uni.
Han var den ældre bror, der hjalp os i studiet, når vi gik i gang med et projekt.
Lekks var et rigtig rap-hoved. Han elskede sin musik.
Jeg husker, da han viste mig Harlem Spartans,
som var den drill-gruppe, han selv blev inspireret af.
Lekks sagde: "Det her er fremtiden for australsk hiphop."
SPARTANERE, BÆRER DE VESTE VI SIGTER EFTER HALSE
GLEM IKKE, HVOR DU REP'ER SPARTANERE GI'R SIG IKKE EN METER
Drill-musik. Sjov for hele familien.
Det er rapmusik. Det kom ud af Chicago i begyndelsen af 2010'erne.
Det var et chok for hiphop-scenen, meget barskt og meget råt.
En mere voldelig slags hiphop,
med eksplicitte tekster, der fortæller om, hvordan livet på gaden var.
Mange referencer til knivstikkeri, skyderier.
Det blev en del af international hiphop,
da det ramte Storbritannien, især London.
Det ONEFOUR gik efter, var den britiske version af drill-hiphop.
Drill er mørkt, og det er skræmmende. Næsten som en gyserfilm.
Og jeg tror, drill virkelig talte til dem, da de hørte det.
Det var det samme, de oplevede.
Vi elskede det. "Vi kunne gøre det samme."
Så da vi begyndte at eksperimentere, begyndte vi at lave drill.
Alle siger FTP Fuck jer pansere, slip mine G's
Vi er Mount Druitts ægte vare
Før ONEFOUR blev til en gruppe,
var de kendt i området som en… Jeg hader at bruge ordet "bande"
Men det var de kendte for.
I de tidlige ONEFOUR numre,
talte de om volden i gaderne.
JEG BAKKER IKKE VÆK FRA KAMPEN
I KRIG SKYDER VI HELE TIDEN
En dag deltog Spenny i en af mine musik-workshops.
Vi tog en runde og delte, hvad vi skrev.
Og mens han delte,
kom nogle af drengene fra ONEFOUR forbi, og sagde:
"Spenny, vi skal ud. Der er gang i noget."
Spenny kigger på mig, og siger: "Åh, undskyld, mand."
Jeg siger: "Det er okay."
Spenny smed notesblokken, og gik ud af døren.
Det er som yin og yang.
Du har gaden, og så har du musikken.
En version af territoriekrige foregår alle steder,
fra South Central LA til Brixton.
Det er unge mennesker, der finder små samfund,
og de forsvarer det for enhver pris, selv når det trues af et andet område.
Der har altid været drama i visse områder.
Jeg kender ikke hele historien bag det.
Siden vi voksede op omkring det, blev vi suget ind i det.
Man kunne ikke undslippe det.
Da jeg var involveret i den verden, oplevede jeg flere dødsfald.
Bandemord.
Unge mennesker i 20'erne.
Det ændrede mit liv, og nu arbejder jeg som journalist.
Vold bliver måden at opnå status på, i de områder.
Den eneste måde, du kan skabe en identitet på, er gennem vold.
Politiet har afsluttet en aktion i byen mod vold og våbenbesiddelse.
Der har været konflikt mellem to rivaliserende bander,
primært folk fra stillehavsøerne.
Hver eneste dag,
gør mænd og kvinder i denne organisation, deres bedste
for at bekæmpe dem der er involveret, og gøre gaderne trygge.
I dette tilfælde falder ONEFOUR under "Mounty Amts" banner,
som er postnummer 2770 i det vestlige Sydney,
og de var i krig med Inner West Brotherhood eller 21 District.
KLAR TIL KRIG
KØTERE UDE OG JAGE NÅR DU HØRER DEM ER DE TIL LÆGE
DE BLIVER BEHANDLET FOR BRYSTSMERTER BLODET FLYDER FRA DERES HJERTER
I drill-numre er en stor del af musikken, at man disser.
Jeg ville ikke rappe, før jeg så det som en måde,
hvor jeg kunne disse folk, jeg hadede.
Da jeg gik i studiet, var det bare mig,
passioneret og velvidende, at jeg fornærmede de drenge,
fordi de gik efter en af vores venner.
De gik over grænsen.
Det lyder skørt, men det var sådan, jeg elskede at lave min musik.
Jeg elskede at såre dem.
Drill-musik, der blev lavet, var disstracks med den slags musik-platform,
og at kunne fortælle sin historie, kombineret med sociale medier,
gør det til en shitstorm.
Jeg frygtede, at nogle af sangene
ville forværre volden i området.
Der var en hændelse på togstationen.
Der kom folk fra et andet postnummer.
Et kæmpe slagsmål fandt sted.
Ved det slagsmål, blev en Molotov-cocktail smidt tunnelen.
Det her måtte stoppe.
Store forhåbninger,
for at kunne stoppe noget, der har varet i årtier.
Der ville altid være konflikt og drama.
Vi gjorde, hvad vi ville, og problemer var helt normalt.
Efter det, endte jeg i fængsel.
Vi endte i karambolage, med en anden gruppe drenge,
og det eskalerede.
Det var ret slemt.
J Emz kom i fængsel. Uden ham, måske fire eller fem måneder senere,
endte YP også ude i problemer.
Den aften på pubben…
Det var en vild aften for os.
Jeg bebrejder ikke nogle af de andre drenge.
Hans handlinger er hans egne, men…
Vi havde været til en af drengenes fødselsdag.
De australske drenge var for løsslupne.
De var meget uhøflige og racistiske.
Lekks er hjælpeløs. Vi måtte gøre noget. Så vi sprang ind i.
Der var ingen tøven.
Jeg gjorde det, jeg følte var rigtigt dengang…
Vi kunne have gjort det anderledes. Have talt med dem.
Men det var sådan, vi håndterede det. Vi kunne ikke tale sammen dengang.
Jeg kan huske, mit hjerte faldt ned i maven.
Det var så skuffende, for de var begyndt at ændre deres liv.
Og så sker det her.
De har problemer med politiet igen.
Mig, Cell, og mine kammerater, skaffede kaution den aften.
Jeg sagde til hende: "Vi skal nok klare det, mor. Bare rolig."
YP, Celly og Lekks ventede på deres dom.
Mens de ventede, begyndte musikken at fylde en del.
Vi var i studiet hver dag. Vi lavede "What You Know."
Vi endte i radioen med den sang.
På Triple J. De har Hip-Hop Show. Hauies show.
PANSERE KOMMER INGEN FORTRYDER
TAL IKKE TIL MIG OM ARBEJDE
Jeg fulgte gruppen.
De promoverede deres nye single.
ONEFOURS musikalske karakter adskiller dem virkelig fra andre.
Ikke kun deres evner og deres tanker omkring musikken,
men også det at være de første med den lyd i Australien.
"Okay, de fyre kan det her." Jeg kontaktede dem og sagde:
"Jeg forstår det forhold I har med politiet,
men hvis I virkelig vil have, at musikken skal være vejen ud,
så lad os mødes."
Hau er så fed.
Uden ham, ville ONEFOUR ikke eksistere.
Vi indså nogle ting, med ham.
Vi begyndte at sige til os selv: "Vi kunne gøre noget med det."
Jeg leder et pladeselskab, i samarbejde med Sony.
Jeg er en, der skubber og styrker folk i mit lokalsamfund,
hvad enten det samfund er øboere eller hiphop.
En af de vigtigste ting, jeg spurgte dem om, var:
"Udover de juridiske problemer,
hvad holder jer så tilbage fra at få succes?"
J Emz sagde: "Vi har ikke et professionelt sted at arbejde."
"Okay, hvis jeg kan skaffe jer et studie, kommer I så?"
Og J Emz sagde: "Du siger bare til."
Vi tænkte: "Nu bliver vi store."
Det er første gang, jeg går ind i et rigtigt studie.
At bruge det studie, være en del af Sony,
var nok det bedste tidspunkt at lave musik på.
Det var første gang, jeg stødte på musikindustrien.
Da jeg så alle de store navne, og de berømte ansigter på væggen,
følte jeg, at det er her, jeg vil være resten af mit liv, og gøre det her.
Jeg sagde: "Kommer I her, går vi i gang."
"Det I laver uden for studiet, kan jeg ikke styre."
"Ingen druk, ingen stoffer, ingen drama."
"I kommer her, optager musik og skriver."
Det var virkelig hårdt.
Hver lørdag var vi derinde.
Fik gjort det vi skulle, og ud igen.
Hau sagde altid: "Sørg for, at du skriver."
Vi lavede vores bedste musik der.
I en af de første sessioner sagde jeg: "Okay, drenge."
"Hvad er den første sang?"
YP sagde: "Vi har en sang, der hedder 'Shanks and Shivs.'"
"Hvad handler sangen om?" "Den handler om et par knive."
BLADE OG KNIVE BLADE OG HVAD?
DET ER ALT, VI BEHØVER, NÅR VI GÅR DER, TAGER TUREN
Jeg husker første time i studiet med Hauie.
Jeg ville ikke have en maske på. Jeg ville bare ind og rappe mit lort.
Hiphop har altid været et middel for minoriteter og de undertrykte.
Drill-musik handler ikke om at være teknisk.
Det handler om at fortælle historien så autentisk og råt som muligt.
Det er derfor, drill er så effektivt.
Ingen facade, Ingen mundlort.
Det er bare en del af musikken.
Det er derfor, det er så farligt, fordi det er ægte.
DET SKAL SIGES
VIL JEG GENTAGE FEJL NÅR JEG ER MED DRENGENE
MÅSKE, MEN HVAD GØR JEG NÅR FJENDEN KOMMER
FUCK DEM
Da musikken begyndte at vokse, begyndte vi at indse:
"Vi har brug for en, der kender til alt det forretningsmæssige."
Og jeg vidste, at Ricky var den rette til jobbet.
Jeg vidste, det ville blive svært, men ikke så svært.
Rick plejede at sidde sammen med os.
Han plejede at passe sit eget, ovre i hjørnet, men han havde altid råd.
Jeg beundrede deres loyalitet over for hinanden,
og den måde de tog sig af hinanden på. "Jeg vil være en del af det."
Jeg kan huske, jeg talte til fyrene:
"Det her kunne være noget for jer."
I gør noget, der aldrig er blevet gjort før.
De så det ikke: "Nej, det her er noget helt andet."
På det tidspunkt, arbejdede jeg med Laroi.
Jeg troede, han ville være den type, der kunne vise dem ting,
ville arbejde med dem.
Laroi var ikke så stor, som han er nu.
Han var bare en normal dreng fra Redfern.
Jeg havde set en video, hvor de rappede på Facebook eller sådan noget.
Jeg vidste med det samme, at de var noget særligt.
Vi lærte meget i studiet med ham.
Han gjorde sit, og vi var chokerede.
"Hold da helt kæft! Han er genial."
Det var nyt for dem, tror jeg.
Det fedeste var at se den konstante vækst i deres proces.
Efter et par måneder med dem, tænkte jeg: "De røvhuller er for vilde."
Hvis du ikke blev overbevist af "Shanks and Shivs,"
blev du det af "The Message."
Vi vidste, at hvis vi ville ramme musikscenen,
skulle vi gøre noget, ingen har set før.
Det var det første nummer, hvor vi lukkede alle filtre,
og gik videre med det.
Vi tænkte: "Det her får opmærksomhed fra politiet og offentligheden."
Jeg sagde: "Ja, lad os få det ud nu."
Vi sagde: "Fuck det. Ud med det."
"The Message" kom ud. Det var den, der eksploderede.
THE MESSAGE - 1 VISNING
"Vi er oppe på 500, mor."
"500 mennesker lyttede til din sang."
"Hej, mor! 500.000!"
"Åh gud! Hvem i alverden lytter til dit vrøvl?"
Første sang, der nåede en million visninger.
Det var fuldstændig vanvittigt.
De får millioner af visninger på tre dage.
Det var stort set uhørt.
Det var organisk og fuldstændig uafhængigt.
Gennem snak og sociale medier, kom en eksplosion.
Jeg tænkte: "Åh gud."
"Folk kan lide det, vi laver. En million er vanvittigt."
Aldrig set det ske i Australien.
Det der overraskede mig mest, var den internationale reaktion.
Reaktionerne var dem, der fik det hele til at eksplodere for ONEFOUR.
Vi fandt ud af, hvad reaktioner var.
Vi vidste ikke, de gjorde det med musikvideoer.
Videoen er ren underholdning.
Teksten og karaktererne i sangen er fiktive, og bør ikke tages alvorligt.
De må gøre nogle vilde ting, med den ansvarsfraskrivelse.
For det første, har der været meget larm omkring sangen.
Jeg vil se hvorfor.
DET ER CELLY ONEFOUR FRA VEST SYDNEY
JEG ER FÆNGSLET, LUKKET NED
BEFRI FREDDY, BEFRI LEBBY, BEFRI MIG, BEFRI RONDO
BEFRI JUSTIN, BEFRI JEFFS BEFRI THA SEVENTY, BEFRI ONEFOUR
Han har lige navngivet 50.000 mennesker, der skal løslades.
Sangen startede med et opkald fra fængslet.
Hvad fanden?
J EMZ, ONEFOUR VET CHEF I GHETTOEN, JEG HAR DERES RYG
DA JEG MØDTE GADEN OG SLOG DEN
FANDT JEG MIN BESÆTTELSE
JEG GAV ALT UDEN SPØRGSMÅL HVER EN FJENDE JEG SER, ER ET MÅL
-Kan du se, hvor de er? -Bror!
De er uden for retsbygningen.
-Hvad? -Se.
Mount Druitt Retsbygning, de gør det uden for retsbygningen.
Alt for vildt.
Det er det mest provokerende i moderne australsk kunst.
En finger til alt det, der havde formet de drenge.
FYLD BILEN OG STJÆL DEN HAR VÅBEN VED MIN SIDE, SE FJENDEN
JEG TAGER MIN KNIV, DU TAGER DIN VI SER HVEM DER LØBER
Han sagde: "Jeg er fattig. Lad mig fortælle jer om det."
"Vi ser, hvem der dør først."
Hold mig væk fra de her drenge.
Den er så sjov.
Med accenten. Accenten er faktisk god.
NED MED DIG NÅR JEG GRIBER MIN GØB HÆNDER OP NÅR JEG KOMMER
Det begyndte som noget sjovt, men da indså jeg:
"Åh, de fyre kan faktisk rappe."
DU KENDER IKKE DENNE KRIG OG DU PLAPRER
KAN DU FÅ EN PÅ HOVEDET SE MIG SPISE
Verden havde endnu ikke set farvede mennesker rappe med australsk accent.
De vidste ikke, vi var her.
De har begge hestehaler.
Jeg tror, det er Rocksides.
Det er der de er.
Hvad er det? Samoansk.
Opfattelsen af, hvad de mente, australiere var,
var Neighbours, Home and Away.
Lara Bingle.
Steve Irwin.
Høje, blonde surfere.
ONEFOUR ser ikke sådan ud.
De har ændret opfattelsen af, hvordan Australien ser ud,
lyder og hvad der sker her.
JEG ER HØJ PÅ MIN GANJA MIN STICKY KAN FÅ DIG NED
MINE FJENDER ER BROKE, KAN IKKE AFFILIERE DELER SMØG UDEN AT ASSIMILERE
KOKA FÅR MIG OP OG KØRE
SMED TERNINGER, SIDDER I JUMANJI TRECIFREDE SOM SCOTTY PIPPIN
KNOKLER I KØKKENET, GORDON RAMSAY
-Bror. -Ej, kom nu…
Skal slappe lidt af, Ellers bliver jeg skør.
Den her video er vild. De drenge giver den gas.
De bedste i Storbritannien lagde mærke til os.
Den første var nok Skepta.
Skud ud til ONEFOUR.
Dave, han lagde os op på sin historie.
De var kunstnere på toppen, og de poster om ONEFOUR.
At få al den kærlighed var vildt.
HÆVN ER ET MUST INGEN MÅSKE, VENT ELLER VIG
YPs tekst var ikonisk,
fordi det var en opsummering af, hvad gruppen var.
ONEFOUR, vi er herfra. Du er derfra. Vi kan ikke lide dig.
VI INVESTERER I KNIVE OG VÅBEN ER DER PROBLEMER, DET' DRÅBEN
DE ER IKKE FJENDER DE TABERE DE BRÆNDER
JEG HAR VENNER BAG LÅS OG SLÅ DINE LIGGER UNDER JORDEN
21 HVAD? EN ER UDE NU ER I TYVE
Du godeste.
Det er faktisk… Nej.
Fuck af med dig, mand.
Det er iskoldt.
Der er visse grænser i den verden, som de er en del af,
som man ikke krydser.
Især når nogen er død, så gør man ikke det der,
og provokerer dem sådan.
Det er ret… Nogen ville sige respektløst,
men de sagde det, indspillede det, og spyttede det på et vers.
De refererer til knivdrabet på et medlem af en bande, kaldet 21 District.
Et medlem bliver stukket ned og dræbt, og så har de 20 medlemmer.
Med den linje, ville alt ændre sig for ONEFOUR.
Jeg væmmes…
…men hvis kunst skal få én til at føle noget,
så lykkedes det med det der.
Jeg tænkte også, at folk vil hade det. Det bliver så kontroversielt.
Det var chokerende. Det var konfrontativt. Men det var spændende.
Halvtres fyre i balaclavaer taler om skarpe genstande.
Det gav noget larm.
Efter "The Message," kom "Spot the Difference,"
og de blev bare bedre.
Det så vi.
Det var en ny begyndelse for hiphop i Australien.
Vi tænkte: "Det er en fed historie. Vi bør dække dem."
Det var en vild scene.
De ringede til folk.
"De her kommer, de her kommer."
Det var den fedeste dag. En af de bedste dage i mit liv.
Det gik helt amok. Hele området kogte.
Vi var på parkeringspladsen, og nødblus gik af,
biler laver burnouts,
og pludselig siger de: "Vi lukker vejen af."
Politiet kunne ikke gøre noget, for du havde hundredvis af børn,
der stormede Mount Druitt, generobrede gaderne og tog over.
Det var ulig andet, jeg har oplevet, for folkene her følte,
de for første gang blev hørt og set.
Vi ser lysene, og vi ser børn,
og de forfølger os, og prøver at tage billeder.
Det føltes som ægte kærlighed fra hjembyen.
Tænk at være et barn fra Mount Druitt,
og ser dit område på skærmen, og hele verden kigger med.
Det gav mig gåsehud.
"Jeg har disse drømme,
og nu kan jeg realisere dem, fordi de gjorde det."
UPLOAD VIDEOER
ONEFOUR, VI ER STADIG AKTIVE VI BRYDER IND
HVIS JEG IKKE ER I MARKEN DET HER ER BARE STARTEN
2019 blev, og er stadig, uden tvivl, styret af mine næste gæster i studiet.
ONEFOUR, den hotteste gruppe lige nu.
Et YouTube-fænomen.
De har sparket sig ind i australsk musikhistorie
med deres ufortrøden lyrik, rå energi,
og stoltheden i deres hjem.
Vi mødtes med mange magasiner.
Rolling Stone og alt det der, GQ.
Hvordan vil du beskrive dit look? Hvad er din sande identitet?
Er I rappere? Er I musikere?
Vi er sgu' musikere.
Hold nu kæft. Vi er også gode til det.
Alle i Australien ville lave drill-musik efter det.
MIN FJENDES VEN ER IKKE MIN VEN BROEN ER BRÆNDT
EN AF DRENGENE TOG UD RINGEDE OG SAGDE HAN ER DØD
Seriøst, alle.
Han har en lille australsk dans.
Mounty Bop, er blevet populær nu.
Den er stor på TikTok.
Det er uden fortilfælde, i australsk musik at have den indflydelse.
Jeg følte mig som en stjerne.
Det føltes godt, fordi det ændrede vores tankegang og måden, vi så på livet.
Og så turnerede Dave i Australien.
Han bad ONEFOUR om at supporte ham i Sydney og Melbourne.
Det var ved at blive stort for dem.
MOUNT DRUITT RETSBYGNING
SYDNEY RAPGRUPPE UDE AF KONTROL
ONEFOUR, 21 DISTRICT: SYDNEYS BANDEKRIG AFSLØRET
Jeg har ikke mod på at være strisser, eller rå nok til at være gangster,
eller klog nok til at være advokat, så jeg blev kriminalreporter.
Det er én ting at have en sang, det afhænger af, historien, og fortolkningen.
En flok unge fyre, der taler om, hvor hårde de er,
om at bære knive, om at hade et andet crew.
Musik kan være positivt og negativt.
ONEFOUR bliver en smule kendt. De bliver populære.
Den virkelige kontrovers startede, da andre drill-grupper
begyndte at dukke op i Vest Sydney.
Medierne tog fat i stridighederne mellem disse rappere.
Vi har medier i Australien, især på den konservative side.
Blade som Daily Mail og Daily Telegraph har
pisket en stemning op omkring bander i Vest Sydney.
Disse aviser sælger, når de taler om bander.
De elsker at putte det på forsiden. De elsker at skabe panik.
Hvis man tror på dem, skulle man tro, Sydney var Gotham City.
Man skulle tro, der var en epidemi, og Vest Sydney er ude af kontrol.
og det er på grund af unge mænd fra øerne.
Når man ser tallene, passer det ikke.
Sydney har aldrig været tryggere.
Jeg så ONEFOUR for første gang, i en avisartikel,
og jeg syntes, det var interessant.
Hvad fanden har de gjort for at få den slags opmærksomhed i medierne?
På en international skala,
har Australien ikke et problem med kriminalitet.
I Australien handler problemerne om vold i hjemmet og i familien,
eller seksuelle overgreb.
Men ofte er mediernes opmærksomhed på denne kriminalitet,
om det er organiseret kriminalitet eller bande-vold,
der virker mere spændende i nyhederne.
Er Sydney mere voldelig? Der er aspekter.
Unge Sydney er mere voldelig.
Det kommer ikke fra statistikker eller folketællinger,
det kommer fra 40 års rapportering af kriminalitet i Sydney.
Alle disse sladderblade antydede at,
hvis disse musikgrupper bliver mere populære og fremtrædende,
vil der være mere vold.
Der er noget galt i New South Wales, især Sydney.
Det er skræmmende.
Den værste bykonflikt i en generation bliver drevet af drill-rap.
Ja, det opildner. Der er ingen tvivl.
Jeg ved ikke, hvor godt jeg ville have det,
ved at min 14-15-årig tog til en af de koncerter,
når jeg er bange for volden.
Vi laver musik. Vi opfordrer ikke til vold.
Vi tvinger ikke folk til at gøre de ting, som vi siger.
Medierne var aldrig på vores side.
De hadede det, vi repræsenterede.
Når der skete noget på gaden, gav de os skylden.
Der er intet unikt ved kunst, der taler om vold,
men når det kommer til hiphop fra Vest Sydney,
har vi den debat igen.
Jeg tror, det er på grund af, dem der fortæller historien.
JEG ER FANGET I GHETTOEN LAVEDE PENGE FOR GHETTOEN
ØDELAGT MIG SELV FOR GHETTOEN DE UNGE ER KLAR TIL KAMP
KOM IKKE TIL GHETTOEN
VI ER DE TUNGE DRENGE I TABERE KAN IKKE RÆKKE
UD AF BILEN OG STIK DEM
MED MASKE PÅ SOM NED KELLY
Det kontroversielle aspekt af ONEFOUR, blev et tveægget sværd for dem.
Hvad der i starten tiltrak folk,
blev så vendt mod dem af medierne,
og selvfølgelig politiet.
MOUNT DRUITT POLITISTATION
Jeg voksede op i det sydvestlige Sydney.
Jeg voksede op med kriminalitet i mit område.
Min familie blev ofre for kriminalitet,
så jeg ville gøre det til et mere sikkert sted for alle.
Jeg hedder Deb Wallace.
Min første station, for 40 år siden, var Blacktown,
og understationen Mount Druitt.
Jeg tror, jeg så den skade,
narko og bandekriminalitet gør ved et samfund,
og det var et område, der interesserede mig.
Det var nok i midten af juli 2019,
da vi begyndte at se volden eskalere, med disse bander.
Vi så dem tage bannere på.
De skiftede dem jævnligt, hvilket viser,
de ikke var strukturerede eller sofistikerede.
De havde flere bannere, end jeg fik ovnbagt mad.
Da vi begyndte at se dem,
hed de Greater West og District 21.
Så begyndte vi at se ONEFOUR.
Og vi begyndte at høre om nogle tekster,
som ONEFOUR brugte.
Når vi prøvede at bekæmpe og aflede børn fra vold,
brugte de tekster, der for os,
havde mulighed for at tilskynde til vold, som banderne begik.
Det er forankret i drill, at medmindre du har begået forbrydelsen,
eller du er i den bande, kan du ikke synge om den aktivitet.
Vi ved, at nogle var involveret i alvorlige overfald.
Hvis du læser teksten i "The Message,"
er de faktisk to grupper,
på en åben platform, hvor de taler om, hvad der vil ske, hvis de grupper mødes.
Idéen var at komme hurtigt i gang, før det eskalerede.
Politiet i NSW har for vane, at have enheder, der går efter banderne.
De grupper er slået sammen til en styrke kaldet Strike Force Raptor.
Det er en intens taktisk elitestyrke fra New South Wales politi,
hvis job er at modarbejde organiseret bandeaktivitet,
på tværs af New South Wales, med særligt fokus
på terrormistænkte eller motorcykelbander.
Det var omkring her, at Strike Force Raptor,
startede deres kamp mod ONEFOUR.
En særlig enhed er oprettet af NSW politi,
for at tackle ungdomskriminalitet i vestlige Sydney.
De siger, at børn helt ned til 13 år, slutter sig til bander,
som modellerer sig efter den voldelige amerikanske rapkultur.
At disse metoder blev taget i brug,
mod rappere og folk i hiphop-miljøet, er uden fortilfælde i Australien.
Da de fokuserede på os, vidste vi ikke, hvad der foregik.
Vi vidste ikke hvorfor.
Vi blev angrebet af politiet overalt, hvor vi gik.
Så de bruger specialstyrker. Ransagelser. Man bliver stoppet hele tiden.
Der er ekstrem overvågning, sådan nogle ting der er konfrontativ.
Vi har en række love i NSW der, især i oversøiske lande,
ikke ville tillade eller forstå, at deres politi har sådanne beføjelser.
Mine forældre blev hele tiden stoppet.
De kørte ned ad vejen, og de blev stoppet.
Når det sker for dig, er du ikke alene i det.
Din familie er med.
Hvem er i huset, når huset gennemsøges? familien.
Alt bliver vendt. Skraldespandene, potteplanterne, alt.
Min datter var 14.
Hun gik mod det forreste af huset, da de kom ind,
og de havde rifler rettet mod hende, og hun græd.
Det eneste hun kunne sige, var: "Skyd ikke min hund!"
Det skulle vi opleve. Det må vi leve med.
Jeg forventer ikke, at de forstår noget, de ikke er vokset op med.
De sparker dørene ind.
De bor ikke i det hus, hvor dørene bliver sparket ind.
Det er ikke fair.
Man har den ene side, der har 15 millioner dollars i budgettet,
og en stab på over 100 politibetjente,
mod et par rappere, der prøver at lave kunst.
Jeg havde været fan af ONEFOUR i et stykke tid. De var utrolige,
og de mindede mig om det, vi så i USA i 90'erne og 80'erne med N.W.A.
Jeg lavede en lyddokumentar for ABC, Australiens nationale tv-station,
License to Drill.
Jeg sad med Sergent Trueman, lederen der jagtede ONEFOUR,
og det han fortalte mig, var ret chokerende.
Jeg vil gøre alt, hvad jeg kan for at gøre livet surt for dig,
indtil du stopper.
Alle aspekter af dit liv, vil blive ramt og gjort ubehageligt.
Raptors metoder, som det lokale politi ikke har,
er, at vi har tiden, ressourcerne,
og den ihærdighed, så, hvor vi har problemet,
sørger vi for, at vi chikanerer den gruppe lovligt,
og håndhæver alle de regler, vi kan,
indtil gruppen opløses eller afstår fra kriminel adfærd.
Det undskylder jeg ikke for.
Den måde, politiet bliver brugt til at angribe ONEFOUR,
er aldrig set i Australien før.
Og politiet ved, at det de gør, vil knække dem.
Jeg fik en sms fra en anden kollega.
"Åh, Raptor Styrken og politiet holder en præsentation om ONEFOUR
og deres indvirkning på unge."
"Okay, det her skal jeg se."
Fra Raptor-perspektiv,
er samfundsengagement kernen af, hvad politiarbejde er.
Vi lever i en verden hvor, vi kan ikke arbejde,
hvis samfundet ikke vil have os til det.
Grundlæggende principper for politiarbejde.
Du gik ind, og de trak præsentationen op.
Og de sagde: "Okay, alle sammen, det her er ONEFOUR."
Der var ældre, kirkeministre, ungdomsledere,
samfundsledere, unge mennesker.
Vi sad der, og de stod op ad væggen.
De var i deres Raptor-uniformer, tykke veste.
Viste os billeder af unge mennesker,
og sagde, at disse personer, potentielt er ansvarlige for vold,
og lægger tekster op.
De prøvede vel at oplyse forældre
om tegn på, at unge var involveret i bander.
Jeg følte, de gav mine børn skylden for mange ting,
og at det var på grund af musikken.
Det handlede om at få os stillehavsfolk ind i et rum sammen,
og sige, vi skulle opføre os ordentligt.
Hvis du konstant bliver profileret af politiet,
og føler dig usikker og utryg i dit eget samfund,
bliver du vred.
Det var, som om gruppens lejr, var delt i to.
Der var en gruppe, der sagde:
"Ja, ONEFOUR promoverer bandevold."
Så sagde den anden halvdel:
"Ja, men det er ikke det fulde billede."
Der var meget kaos. Der var tårer.
Jeg husker, at nogle mennesker, halvvejs på mødet,
bare rejste sig og gik,
mens de sagde, at det er vores familiemedlemmer.
Det blev gjort for at skræmme os,
og for at granske vores lokalsamfund,
som allerede føler sig malplaceret.
Det er så dumt, at de bruger penge på det dumme lort,
når de kunne hjælpe børnene på gaden.
En skam, for der er så mange ressourcer.
Man kan gøre så meget, og nå ud til folk,
og bygge broen mellem de unge og politiet.
Så sagde en af mine betjente: "De laver koncerter nu."
"De har en, og jeg tror, det er i Sydney."
Jeg sagde: "Vi er bekymrede for, at hvis koncerten sker,
bliver det et sammenstød mellem ONEFOUR,
og 21 District."
"Gør de det, bliver det ikke en børnefest."
Vi vidste, at politiet
ville gøre, hvad de kunne for at stoppe os.
Men vi anede ikke, hvor langt de ville gå.
For de var så fulde af gode idéer, politiet.
De snakkede med arrangører,
og fortalte dem om vores bekymringer.
Jeg giver alle informationerne til spillestederne, og jeg siger:
"Du kan ikke gøre det sikkert, så koncerten kan udføres."
Billetprisen kan ikke dække politiet, der skal til for at afvikle arrangementet.
Det gør jeg til alle begivenheder i New South Wales, indtil volden stopper.
Latterligt.
Ja, det endte bare med, at arrangørerne fik nok.
Det er første gang, at et af vores shows blev lukket ned.
Hvis du finder en mulighed for at bryde ud af disse områder,
og blive til noget,
og politiet så siger til dig, at du ikke kan optræde live,
i den by du voksede op i, hvor dine største fans er,
er det vildt synd.
Vi fik forbud mod at spille i Sydney, men vi kunne godt spille i en anden stat.
Vi bookede et show i Brisbane. 2.000 mennesker.
Vi annoncerede showet, og inden for 10-15 minutter var der udsolgt.
ONEFOUR TOUR BOG
Det er vores første show som headliners.
Jeg synes, det er lidt af et rampelys. Jeg er stolt.
Ja.
Vi arbejdede tæt sammen med arrangørerne,
som også er fra Stillehavsøerne.
Vi sørgede for, at der var folk fra lokalsamfundet, som børnene kendte,
før de kom ind.
Og vi arbejdede tæt sammen med lokalsamfundet,
for at sikre, at der var ro.
Alle i Australien, i musikbranchen vil se showet.
Vigtigst af alt er ingen tegn på vold.
Adrenalinen rammer nu, og vi er klar. Vi er klar til at gå på scenen.
Kære Gud, tak, fordi du har samlet os alle.
-Amen. -Kom så, drenge.
Brisbane show. Det var deres store øjeblik.
Da indså jeg, hvor mange fans vi havde.
Det var vildt at se. Fuck ja!
Vi kan faktisk lægge alt det her bag os.
Jeg indså, at jeg ville være på scenen.
Da vi havde vist, at vi kunne holde et arrangement uden problemer,
tænkte vi, at alt var fint nu.
Vi dropper "In the Beginning," og alle går amok.
DE TALER OM DRILLING, MEN DE VED, VI VINDER
KOM TIL BLOKKEN FÆLDET, OG HUGGET
VI STOPPER IKKE FØR FJENDERNE ER NEDE
TROR DU, JEG ER EN TÅBE? EETSWA SIG VI SKAL SES,
Alle er positive, superspændte.
Det er det perfekte tidspunkt for en national turné.
Melbourne, Adelaide, Perth, over til NZ, tilbage til Sydney.
Et par timer efter annonceringen, er vi ved at være udsolgt.
Vi er i gang med forberedelserne til den nationale turné.
Det var os der Introducerede landet for drilling…
Drengene gennemgår deres del, super spændte.
De rammer deres vers, og det hele samles.
Jeg elsker det! Så sygt!
Vi elsker dig!
Tusind tak, allesammen.
Tak! Den bedste dag nogensinde!
Så får jeg en besked fra vores booking-agent,
Raptor har henvendt sig til spillestederne
i Melbourne og Adelaide.
Det ser ud til, at et af dem er ved at trække sig,
på grund af pres fra politiet.
Politiet sender truende breve til spillestederne for at sige,
hvis gruppen spiller hos jer, kigger vi nærmere på
nogle af overtrædelserne i din spiritusbevilling,
som kan være sket de sidste par år,
og måske vil du ikke have den bevilling i fremtiden.
Alle, der kigger på brevet,
ville nok tolke det som noget, der ligner afpresning.
Vi sagde ikke, de ikke kunne optræde.
Vi havde bare en forpligtelse til at fortælle dem om den potentielle risiko.
Det var ikke politiet, der stoppede det.
Spillestedet besluttede, at de ikke ville have koncerten der.
Da jeg læste det, tænkte jeg: "Hvordan fortæller jeg dem det?"
"Det vil ødelægge deres moral."
Og jeg sætter dem ned efter prøverne, og siger:
"Jeg har lidt nyt."
"Politiet presser Melbourne, og vi mister Melbourne."
"Så længe vi ikke mister Sydney,
så længe vi kan spille hjemme, er det okay."
Og dagen efter øvede vi igen.
Jeg fik den anden nyhed om, at vi ville miste Adelaide og Sydney.
Det skete dag for dag. Vi mistede hvert sted, en dag ad gangen.
Intet sted ville gøre noget med os, på grund af politiet.
Det var hjerteskærende.
De ville kæmpe imod det, men hvordan?
Hvordan kæmper man imod noget så stort?
At turnere for en kunstner, er stort.
Det er deres mulighed for ikke kun at møde deres fans,
men det er også en mulighed for at tjene gode penge.
Det er interessant, for jeg synes, vi bør give dem en chance.
De har en chance for at blive internationale.
og alle ved, at man tjener sine penge på koncerter.
Hvis man stopper dem her, er de afskåret fra det kommercielle.
De har intet, hvilket jeg synes er enormt skuffende
for en gruppe fyre fra Mount Druitt, der har gjort det godt ved at nå så langt.
Det eneste, vi følte, vi kunne gøre,
og hvor politiet ikke kunne blande sig, var New Zealand.
"Vi har i det mindste New Zealand."
Desværre skal YP, Lekks og Celly dømmes i retten,
for hændelsen på pubben, et par år tidligere.
Så de eneste medlemmer, der kunne rejse til New Zealand, var J Emz og Spenny.
Vi var klar på at komme afsted,
på grund af alt det drama, der foregik derhjemme.
Vi gik fra borde, og gik gennem tolden,
og jeg vidste, der var noget galt, for jeg så en del politifolk.
Vi går til immigrationen. Og da vi gik igennem med passene,
prøvede Spenny at gå igennem, og porten ville ikke åbne.
Bare et stort rødt X.
Hvem fik taget deres pas? Kan De komme med mig?
Resten af jer…
De sagde, at Raptor fra Australien har kontaktet dem,
og sagt at vi kommer til landet.
Som chef for Strike Force Raptor og bandeholdet, er det helt normalt,
at enhver information om potentielle risici
i et andet område, bliver videreinformeret.
Kun sådan, kan vi bekæmpe organiseret kriminalitet.
Vi fortæller ikke andre, hvordan de skal gøre deres arbejde.
Vi videregiver blot oplysningerne om, hvad vi fandt, og hvad vi gjorde.
De siger, at J Emz ikke bliver lukket ind, på grund af sin straffeattest.
Jeg sagde: "Det her er, hvad vi er her for."
"J Emz udgør ingen risiko for landet."
"Han er her for at arbejde."
De sagde: "Vi lukker ham ikke ind," og det var stort set det.
Jeg var sønderknust. At rejse hele den lange vej.
Men ja, jeg skulle have set det komme.
Da jeg sad i den celle, fik jeg nyheden om,
at Lekks, min bror og Celly blev spærret inde.
P fik fire år.
Lekks fik fire år, og Celly fik… Jeg tror, han fik ti.
Du når et vist stadie, hvor man bliver følelsesløs.
Da hun afsagde dommen, tænkte jeg på min familie, og det var svært.
Men jeg tænkte også stadig, sådan er livet.
Jeg sagde til min mand: "Uanset hvad, så græder jeg ikke."
"Det skal han ikke se."
Men jeg husker, jeg kom hjem og gik over havnebroen,
og tørrede mine tårer.
Da jeg fik nyheden, var jeg knust.
Jeg tænkte: "Hvordan holder vi sammen på gruppen nu?"
Vi troede ikke, de fik så lang tid.
Alt gik lige så godt.
Og så sættes det hele bare på pause.
Det var så dårlig timing.
…udmelding.
De lukker showet. Tror du, jeg kan klare det selv?
Aldrig.
Du stinker.
Glem det.
Du må klare det selv.
Jeg følte med Spenny, fordi det står eller falder med ham nu.
Vi vidste ikke, om vi kunne gennemføre showet.
Fuck det. Jeg gør det.
Fortæl de andre det.
Sæt det hele op…
Showet skal fandeme fortsætte.
De kan ikke stoppe os.
Showet skal fandeme fortsætte!
Jeg var ikke nervøs. Jeg var vred. Jeg havde noget at bevise.
Jeg var så træt af, at de hele tiden prøvede at stoppe os.
Jeg ville se tilbage og sige: "De knuste os ikke den aften."
-Jeg håber, I er klar til i aften. -I aften!
Vi har et kæmpe show klar
fra en global gruppe, der lige har taget verden med storm.
Og jeg kunne se Spenny tænke, at han var klar på at gøre det,
men han vidste ikke, hvordan.
Medmindre du går igennem det, vi har,
så kom og tal til mig, du ved?
Vi laver ikke bare musik, fordi vi har lyst.
Det er det, vi har været igennem.
Derfor kan folk lide os, fordi de har været igennem det samme.
Det er derfor, folk dukker op.
Det er ægte. Regeringen vil ikke have, at vi optræder.
Vi skal ikke klare os bedre, men det er jo ikke op til dem, vel?
Folket taler for sig selv.
Jeg var nervøs fem minutter før showet.
Mine ben virkede ikke,
men jeg gjorde det.
Der er et kæmpe pres.
Men han vidste, at han kæmpede for ONEFOURS ry.
Han vidste, at fansene ventede, og havde ventet længe.
Befri YP!
De gav Celly ti år og YP fire.
Hør, YP skrev det her, lige før han blev låst inde.
Lyt til teksterne. Det er en kamp for os.
De kalder os boldløbere Med største respekt
Kendt i systemet Vi er ikke mange tilbage
Jeg var så stolt.
Det show fortæller en masse om gruppens karakter,
hvad de er villige til at gøre for hinanden,
og hvor engagerede de er i det, de laver.
JEG PRØVER AT LAVE PENGE GØRE HVAD JEG KAN
JEG STOPPER IKKE FØR DE HAR SAT MIG FRI
TRÆN HÅRDT MIN BROR, VÆR KLAR
BLIV IKKE ET OFFER TABT I SYSTEMET
DU BLIVER EETSWA, NÅR DE KOMMER
SIG TIL MIN BROR VELKOMMEN I FÆNGSLET
Kom hjem til det samme lort.
Raptor ventede i lufthavnen.
De adskilte os, og begyndte at stille os en masse spørgsmål om, hvad vi lavede.
Om vi vidste, at det vi gjorde, var ulovligt.
Så de bad os underskrive papirer,
der sagde, at vi ikke ville have noget at gøre med gruppen, rapperne.
Et af de stærkeste metoder vi havde,
var lovgivningen omkring samlinger.
Og det handler om at fortælle folk, at hvis man omgås en person,
der er blevet dømt for en alvorlig forbrydelse,
så begår man måske selv en forbrydelse.
Og du advarer dem.
Vi føler, at det var intimidering.
Det skulle gøre os bange for at arbejde med gruppen.
Jeg kunne ikke have noget med J Emz at gøre.
Jeg blev nervøs, er det her sandt eller ej?
Hvordan skal vi så lave musik?
Er det enden på ONEFOUR?
Lekks var allerede inde. Celly var inde. YP var på vej ind.
Kunne Spenny og J Emz fortsætte?
Det er kun mig og Spenny, og der er meget, vi skal gøre,
nu de er væk.
Jeg tror, det var den sværeste tid for os.
Jeg ville give op, og jeg gad bare ikke mere.
Jeg følte, at stresset var for meget.
Ja, der var øjeblikke, hvor jeg følte,
at vi alle tænkte, at det her er for svært.
Hvor meget mere kan vi klare, før vi må sige: "Det virker bare ikke"?
Vi tænkte bare:
"Hvordan fanden kommer vi ud af det her?"
Disse drenge har ændret deres liv,
og jeg var vidne til det.
De ville ikke se dem vinde.
Du skal give folk en chance. Du må give dem plads til at vokse.
Ikke undervurdere dem.
Jeg overvejede at gå tilbage, til det jeg kendte,
lave det samme lort eller rende rundt på gaden.
Spenny? Ring til Spenny…
Jeg prøver altid at være der for gruppen.
Men i sidste ende er jeg kriminel.
Det ved jeg. Du ville det her.
-Jeg er kriminel. -Det er ikke pointen.
Jeg vidste, at drengene bare skulle lidt væk.
Det var trist at miste Lekks, Celly og YP.
Det kunne være godt at fange den følelse.
Og den følelse ville være fundamentet eller inspirationen bag ny musik.
Vi tog ud på landet, og begyndte at lave musik.
Formålet med det var at lave musik med B Wise.
Og vi tænkte, hvordan kan vi vise folk,
at gruppen kan mere, end det folk ser?
Du må finde den balance, forstår du?
Smid ikke noget væk, der tydeligvis virker.
Du viser bare dine fremskridt.
Vi kunne tænke derude og arbejde anderledes.
Vi måtte basere det på, hvad der foregik på det tidspunkt.
Så kom vi med en sang, der hed "Home and Away."
Det er ikke Home and Away
Jeg er ikke vokset op med dem…
Vi dedikerede den til drengene i fængslet og området, vi kom fra.
JEG VOKSEDE OP I MOUNTY ET HJEMSTED FOR DE MODIGE
VI ER I KRIG MOD STRISSERNE
DET ER IKKE HOME AND AWAY
VOKSEDE IKKE OP NÆR STRANDE
MEN JEG HAR VENNER I BUGTEN
VELKOMMEN TIL MT . DRUITT
"Home and Away" var de drenge,
der prøver at finde noget, der kan fylde det tomrum.
ONEFOUR voksede op og så Home and Away, uden at se sig selv repræsenteret.
De vil ikke have, at den næste generation skulle fokusere på det ved bugten,
men indse, at det liv, de lever skal repræsenteres
og fortælles historier om.
Når man ser Home and Away, ser man bare palmer, strande, sand,
og det er det folk ved om Australien.
Så vi tænkte, at vi ville vise dem en anden side af Australien,
det liv, vi lever og, hvordan det er, på vores side af Australien.
Så det næste år, kom vi ind i en arbejdsrytme.
EP'en Against All Odds,
indspillede udelukkende, hvad de følte dengang.
Det ville have været en svær tid for J Emz og Spenny,
når de skulle igennem så mange forhindringer og udfordringer.
Der er meget på spil.
Det er noget andet.
Jeg har folk, der regner med mig.
Opkaldet kommer fra kriminalforsorgen.
I er i radioen nu, og jeg ved, at drengene er enorme.
Du kan også gøre det for os.
Hvad synes du?
Jeg lærer at spille sangen, for jeg vil bevise, at de tager fejl.
Jeg er god til at bevise, at folk tager fejl.
Det handler om ONEFOUR og deres nye EP fra Mount Druitt til hele verden.
Hvad vil I have, at vi skal tage med fra det her?
Læs titlen Against All Odds.
Du kan stå med ryggen mod muren,
det handler om, hvor mange gange man rejser sig op igen.
Ja.
Store internationale kunstnere begyndte at kontakte os,
og vi skulle i gang med at arbejde.
Ingen vil gøre det for os, så vi må gøre det for os selv.
Ferg kontaktede os.
AJ, Headie.
Vi lavede også en sang, der hedder "My City" med The Kid Laroi.
DE GIVER ONEFOUR SKYLDEN FOR AL DRILL
OG HVAD DER SKER I SYDNEY
OG HVAD DER SKER I MELBOURNE
HVAD DER SKER I BRISSY
HVEM ER MED MIG?
FOR DET HER ER SKET
SIDEN DE GAMLE DAGE
INGEN SAGDE NOGET DA SHH BLEV RAMT MEN NU HAR ALLE NOGET AT SIGE
Det var utroligt.
Jeg har aldrig set nogen, fra australsk hiphop,
blive anerkendt af en oversøisk kunstner, jeg beundrede.
Det er fyre, der er på toppen af, hvad der sker i kulturen,
lige nu, fordi hiphop er den største genre i verden.
Men i Australien, vil vi fjerne det og censurere det.
Hvis de ikke får lov til at optræde eller leve af det,
tror jeg, ONEFOUR vil være en ret dyster advarsel,
for hvad der sker, hvis man går mod det australske politi.
Hvis politiet lykkes med at ødelægge en gruppe,
er det en sørgelig dag for Australien og ytringsfriheden.
Det er nedslående.
Du spørger dig selv: Hvad nytter det at lave musik,
hvis jeg ikke kan optræde foran folk?
Jeg hørte at YP snart kommer ud,
og jeg tror, det er det, som ONEFOUR har brug for lige nu.
Jeg glæder mig til, han er ude. Vi har gjort det uden ham, Lekks og Cell.
Og endelig er det tid til, at vi finder sammen igen, og bevæger os fremad.
I skal filme det.
Vi ringer sammen hver weekend. Det er altid mig og ham.
Alle siger hej, og så siger de: "Her er mor,"
og så snakker jeg med ham.
Jeg har indset, hvad jeg vil. Jeg vil bare lave musik.
Jeg vil ikke lave andet, når jeg kommer ud. Bare musik.
Jeg glæder mig. Det er min bror.
Jeg har ventet på det her, siden han røg ind.
Jeg har allerede gjort hans seng klar til ham.
Han har været inde i to år, og jeg føler, han er lidt fortabt.
Når man er inden for de mure, er man fanget, og har det så skidt.
Det her er hvem jeg er resten af livet.
Han er lidt institutionaliseret, efter at ryge ind i så ung en alder.
Han røg ind som 18-årig,
men bedre ting går ham i møde, når han går gennem porten.
Du kan måske se, hvad jeg tænkte på, før jeg overhovedet kom ud af porten.
Stadig fanget. Jeg ser stadig på alle, som om de er min fjende.
Og da jeg gik ud, og så mine småsøstre og min mor,
var det på en måde lidt uvirkeligt.
Giv mig et kram til.
Jeg følte en form for angst,
jeg har aldrig oplevet det før, men det skete så snart jeg kom ud.
Det er bare underligt.
At komme ud uden at vide, hvad jeg skulle gøre, det fyldte alt.
Okay, jeg falder tilbage til mine gamle vaner,
og jeg ender i fængsel igen.
Alt vel?
Og da jeg var udenfor, indså jeg,
at jeg har muligheder nu.
Hvis jeg ikke når mine mål, så er det min egen fejl.
Så jeg rejste mig op og tænkte, nu gør vi det.
Lad os bare gøre det.
23 TIMER I EN CELLE, EN TIME UDE
DET GAV MIG TID TIL AT REFLEKTERE
AT LEVE MED MORDERE DEN STÆRKESTE LEVER
JEG STOD PÅ MINE TÆER OG BANKEDE
JEG ER IKKE EETSWA, FØR LEKKS ER UDE
JEG ER IKKE SØD, FØR CHEF ER UDE
Studiet nærmer sig. Mandag til fredag, fri i weekenden.
Min rutine begyndte igen, og jeg tænkte bare:
"Du må gøre det. Det er dit job, dit arbejde."
"Vil du ende i fængslet igen? Det her er, hvad du skal gøre."
Det må briste eller bære. Jeg glæder mig.
Jeg føler, at med alle de ting, der er sket omkring os og…
…alle de nederlag, vi har været igennem,
nu er det vores tur til at vinde
og nå i mål, med det vi laver.
Men så trådte Raptor ind på scenen igen.
I denne uge er politiet i New South Wales ude
med en advarsel til sider som YouTube, Instagram og Spotify om,
at de vil skride ind overfor materiale, der tilskynder til kriminel aktivitet.
Så vidt jeg ved, kigger politiet med nu. ikke bare i sange.
Det er også opslag, videoindhold, som de tror,
kunne skabe en trussel mod dele af samfundet.
De går til dem og siger: "Tag lige et kig på det."
"Vi tror, det er farligt."
Vi gik ikke til YouTube
eller andre platforme, og sagde: "Fjern det."
Når vi mente, at beskederne ansporede til vold,
sagde vi til platformene:
"Vi gør jer opmærksom på det her. Du bestemmer.
Hører det hjemme hos jer?"
Politiet prøver at forhindre, at musikken bliver hørt, opført, streamet.
De sender en besked til ONEFOUR eller andre som dem.
Vi ødelægger jeres liv, hvis I gør det her.
Men er politiet i NSW
en passende dommer for, hvad der er acceptabelt?
Jeg kan ikke forestille mig noget andet tidspunkt i australsk hiphop,
hvor musikere blev censureret.
Og jeg har hørt noget af det mest voldelige australske hiphop.
De kan spille på alle scener i Melbourne eller Sydney, når de vil.
Så længe politiet i New South Wales
censurerer og afholder farvede kunstnere, fra at optræde,
har vi lang vej igen,
før vi er villige til at acceptere og repræsentere den kultur.
De slår ikke på os som før,
men efter min mening er det endnu værre. Vi har prøvet at være lovlydige,
men de tager vores evne til at arbejde og klare os selv,
så de tror måske, de kan lukke et eller to shows.
Som jeg ser det, brænder jeg bare mere for det nu.
Jeg vil aldrig stoppe nu, bare fordi de bliver ved.
DE SIGER, DRILL I AUSSIE ER DØD JEG BRINGER DET HJEM
BRODIE SIGER: "IND I STUDIET" SKAL JEG SYNGE ELLER RAPPE?
TRÆT AF, AT RAPPERNE ER PÅ NUMRE NÅR DE LYVER
JEG SIGER TIL DEM: "BLIV HJEMME" MEN HAN PRØVER
LÅST INDE OG NU ER JEG CHEF DE SIGER JEG ER SVAG
PRØV MIG OG SE HVAD DER SKER TAG DEN RISIKO
MÅSKE ER JEG STILLE MEN PRES MIG…
Raptor vil ikke give slip.
Heldigvis har en gammel ven taget kontakt.
Han skrev til mig,
og sagde, at vi var de eneste, der kunne åbne hans show.
Så han tog fat i mig, og spurgte, hvordan det gik.
I de to år, jeg har arbejdet med ONEFOUR,
er Laroi blevet Australiens største musikeksport.
Global superstjerne.
Laroi havde bedt ONEFOUR om at støtte ham på hans turné.
The Kid Laroi er en af verdens største popstjerner,
efter at have væltet ind på scenen, for et par år siden.
Laroi er endelig tilbage i Australien på en stor arenaturné.
Jeg ville have dem til at åbne turnéen, og de sagde:
"Ja, det kommer ikke til at ske."
Han sagde, han ikke vidste om han kunne få os med på touren,
hvis de annoncerer os.
Så jeg sagde: "Okay. Det er fint. Bare rolig."
Jeg tager dem med, uden at sige det til nogen.
Så jeg tager dem med på torsdag.
Det bliver så vildt.
De har knap nok optrådt to liveshows,
så at gå ud på scenen og modtage al den ros, foran 20.000 Sydney-fans,
det er ikke en lille ting.
Endelig, muligheden for at optræde
uden at blive presset af spillesteder,
og stor tak til Kid Laroi, vi får aldrig lov til at lave shows,
så vi elsker det.
De tænker nok at din lille undskyldning…
En-fire!
Ses senere. Vi ses i aften.
Det er vildt, at vi kan øve, velvidende, at samme aften,
går vi ud foran 20.000 mennesker.
Det bliver første gang, vi optræder med YP på scenen i tre år.
Det er vildt at gøre noget med Kid Laroi på det niveau. Det bliver stort.
TRE TIMER SENERE
Politi-ransagning! Åbn døren!
Ja. De endte med at sparke døren ind,
og ransagede os den aften, Larois første show.
Det er råddent. Det er dit hjem,
og så har du fremmede i dit hus, våben fremme,
og vender det hele på hovedet.
Du kan forestille dig, hvad min mor og mine søstre tænkte.
Det er bare forkert.
Huset blev ransaget,
og de havde to politifolk på os for at sikre, at vi ikke forlod rummet.
Der tænker vi bare: "For helvede altså!"
Drengene kommer ikke. Vi kunne ikke nå Larois første show.
Det er ikke tilfældigt.
Der er et motiv bag det, en besked, politiet sender,
om, at vi ikke bestemmer. Det gør de.
Ja, de vidste 100 %, at vi skulle ud.
Vi var klar til at gå klokken seks.
Deres hus blev ransaget klokken 17.30.
Hvis konklusionen er, at Raptor tog på et overraskelsesbesøg,
var det nok ikke en overraskelse.
Men vi ville aldrig ransagede nogens hus, fordi de skulle synge til en koncert.
Det er efter min mening noget vrøvl.
Politiet prøver at stoppe os.
Hvis
de kunne stoppe os, ville vi være værre end nogensinde.
Vi prøver at overleve, og de putter os tilbage i skyttegravene,
så vi skaber bare mere drama for dem.
Så uanset hvad vi har været igennem,
og hvad vi har været igennem med ONEFOUR,
hjælper det alle omkring mig, ikke kun mig selv.
Det hjælper min familie. Det betyder alt.
Succes for dem nu,
er først og fremmest at kunne forsørge deres venner og familie.
Det er deres kultur, og hvor de kommer fra.
Man lykkes ikke alene. Tag din landsby med dig.
Jeg kan huske, da de startede, sagde J Emz altid:
"Når vi bliver store, kommer vi tilbage og renoverer dit studie."
Bare to år senere kom de tilbage, og renoverede studiet.
Der er masser af musik og unge talenter på vej.
Jeg elsker at lytte til det.
De banede vejen for så mange andre,
især dem fra Stillehavsøerne,
så de kunne lave musik, og se det som en karriere.
Jeg er stolt af, hvad vi har opnået.
Vi ville ændre kulturen, og det gjorde vi.
I sidste ende handler det om, at drengen, hjemme i Mount Druitt,
ser de rappere, der bor på den anden side af vejen,
nå helt op på verdensscenen.
Og pludselig får han den gnist til at drømme på samme måde.
En ting, folk skal forstå, er, hvor vigtigt det er
at finde det, man elsker, og gå efter det. Om det er musik eller noget andet.
Det var det der hjalp os
med at komme ud af det lort, vi lavede.
ONEFOUR har haft en enorm indflydelse
på musikindustrien i Australien.
Men de har forbud mod at spille shows.
Så selvom de er grunden til, at alle får højere gage,
får de ikke deres del af kagen,
en kage de bagte.
Selvom vi tog skraldet for alle,
mistede turnéer, mistede rappere, så slutter det ikke bare her.
Niks.
Det er en af årsagerne til, at vi står sammen.
Vi ved, at billedet er større,
og der er mere at miste, hvis vi taber.
Så vi kan ikke tabe.
Heldigvis, for os, lavede Laroi et nyt show næste dag.
Når man skal til showet på fredag, kan man mærke, at der er en elektricitet
eller en nervøsitet, men også en spænding.
Vi ved ikke, om det her sker.
Vi kan ikke risikere, at politiet fanger noget af det her.
Ude af øje, ude af sind, mens vi har politiet herovre.
De skal bare ikke forstyrre os.
Vi må blive her, ude af syne,
så vi ikke mister showet.
Bed, Fader, denne gang,
at showet ikke bliver stoppet.
-Amen. -Amen.
-Hej, Lekks. -Hej, bror.
Hey. Vi er ved at gå på.
Jeg ringer. Elsker dig, Lekks.
Vi fortjener at være deroppe.
Sydney, normalt, ville vi rulle direkte ind i næste sang.
Men i aften, fortalte jeg på Instagram, at jeg har en særlig gæst.
Før denne meget specielle gæst kommer ud, vil jeg sige det her:
De har fået forbud mod at optræde i Australien.
Og ved I hvad?
Jeg er røvligeglad.
Så i aften giver jeg dem, hvad de fortjener,
så de kommer ud og giver et par sange her i aften.
Kom så, Sydney! Lav noget larm for jeres egen ONEFOUR!
I ved, hvad der skal ske! Kom så, Sydney!
Jeg er som Jay eller Drake Fuck hvad de siger
Det siger de ikke nede i byen
Alle mine brødre er her Skud ud til dem fra 70
Skud ud til 60 De ved, hvem jeg er
Skud ud til drengene fra 17 De kender mit liv
Jeg går gennem byen
De behandler mig som Gud Vi var seks nede i bilen
De har et problem med mig Kom og mød mig
De fuskere De kører i ghettoen i Lamborghini
Jeg giver 100 til drengene Tak fordi de holder ved
Undskyld, hvis du mangler kærlighed
De giver ONEFOUR skylden for alle drills
Vi får skylden for Sydney Får skylden for Melbourne
Vi får skylden for Brissy
Hvem er med mig? Jeg laver ikke sjov
Sket siden de gamle dage
Ingen sagde noget, da shh…
Nu har alle noget at sige
Fuck af med dig
SIDEN OPTAGELSERNE ER CELLY OG LEKKS BLEVET LØSLADT FRA FÆNGSLET.
ONEFOUR FÅR STADIG OPMÆRKSOMHED FRA RAPTOR.
SEKS MÅNEDER EFTER OPTAGELSERNE
Det er meningen, I skal optræde med sangen.
Det sker ikke nu.
Så der er ingen sang. Ingen dans. Intet arrangement.
Hvorfor kan vi ikke optræde?
-Det er hele problemet. -Hvad er problemet?
Det er ikke sangen. Det er jer.
Men hvorfor stopper du sangen?
-Skal jeg gentage mig selv? -Svar på spørgsmålet.
-Jeg prøver at forklare dig… -Du svarer ikke.
Op ad væggen. Hænderne imod den.
-Du svarer ikke. -Nej, du lytter ikke.
TIL MINDE OM VILZA OG HOLLABACK
Tekster af: Mathilde Krogsgaard Andersen