Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ONEFOUR er Australias første drillrappere.
Sjangeren er delvis definert av tekster fylt med grafiske beskrivelser
av vold, inkludert gjengkrig.
De sier at barn så unge som 13 blir med i disse såkalte gjengene
som modellerer seg etter voldelig amerikansk rapkultur.
Vi sier at musikken de promoterer, oppfordrer til vold.
Folk forventer at vi stopper det.
Hold dere ute av syne mens vi får politiet på den siden av bygningen.
Vi må bli her, ute av syne. I tilfelle vi setter showet i fare.
Jeg vet ikke om jeg ville likt om et av mine barn
dro på en sånn konsert, for jeg er redd for konflikt.
ONEFOUR-guttene er fantastiske låtskrivere.
Man hører og tror på det.
De har hatt størst kulturell innflytelse og har ikke kunnet opptre her.
ONEFOUR er landets største hiphopgruppe,
men politiet lar dem ikke opptre for fansen.
Alle konserter blir stoppet.
Denne historien er sprø. De er som N.W.A. her i landet.
Måten politiet håndterte situasjonen på, var jævla latterlig.
Vi ber om at showet ikke blir forstyrret denne gangen.
Vi har kommet så langt, men hvis vi ikke får spilt, er det over.
Vi vet at det er mulighet for konflikt.
Det blir aldri en konsert i New South Wales.
Jeg skal stoppe den.
VEST-SYDNEY
Jeg tenkte aldri på musikk som noe jeg ville jobbe med.
Vi trodde ikke at folk som oss kunne lage musikk.
Ikke mulig.
Vi vokste opp i Mount Druitt, en forstad i utkanten av Vest-Sydney.
Det er et stort øyboersamfunn der.
Og vi er samoanske.
Jeg har kjent gutta hele livet. Jeg vokste opp med dem.
Vi var normale barn som alltid lekte med andre barn.
Legg den der.
Vi kom fra kirken. Jeg vet ikke hvordan vi endte opp sånn.
JESUS ER SVARET
Vi visste det ikke da, men Mount Druitt på den tiden
var hektisk.
Det hadde et stigma rundt seg, et sted ingen brydde seg om.
FAEN TA VERDEN
I Mount Druitt var det tre muligheter for øyboere.
Enten fotball, fabrikken eller et liv i kriminalitet.
På videregående hadde de en øyboertime der de prøvde å gi råd.
Han sa: "Dere havner alle i fengsel.
Hver eneste en."
Første gang jeg så på nyhetene, var det en av guttene fra kirken
som ble slått ned av en annen gruppe.
Etter det handlet nyhetene alltid om Mount Druitt.
Hvis de snakket om Mount Druitt, var det negativt.
Mount Druitt. Det er også Sydney, men ikke det i turistbrosjyrene.
Man vil ikke dra til Mount Druitt etter mørkets frembrudd. Virkelig ikke.
Samfunnsgrupper ber om hjelp, unge mennesker er redde for å gå ut.
For at vi skulle føle oss trygge…
Vi kunne ikke gå rundt i gatene.
Man måtte passe på hverandre.
Grunnen til at guttene begynte å henge sammen,
var fordi en av vennene våre ble angrepet.
Så kom guttene tilbake.
"Hva skal vi gjøre? Vi kan ikke bare sitte her."
Da begynte vi å gå rundt i grupper.
Hvis noen skulle prøve seg på oss, hopp rett inn i det.
Alle hadde machetene klare, og knivene og sånn.
Vi har alltid sett på det som en familie.
Da de kalte oss en gjeng, visste vi hvordan de prøvde å fremstille oss.
Vi har alltid hatt problemer med politiet. De ser på oss som kriminelle.
De pleide å banke oss.
Jeg har pistol.
Hold deg unna.
Jeg har pistol.
Vi havnet alltid i trøbbel på den tiden.
Vi sporet litt av.
Men så oppdaget vi Street Uni.
Vi skjønte ikke hvor viktig det ville bli.
Esky var ungdomslederen som tok seg av oss vanskelige.
Street University er et ungdomssenter.
Det er et sted der de kan høre til og føle seg trygge
utenfor gatene rundt oss i Mount Druitt.
Vi tilbyr ressurser og programmer som unge vanligvis ikke blir involvert i.
En av måtene vi engasjerte dem på, var gjennom musikkstudioet.
Da de introduserte oss for studioet, satt vi fast.
Det var et gratis studio. Det var perfekt for oss.
På den tiden hadde vi ikke penger.
Vi begynte med det samme. Vi elsket det.
"Faen, vi kan gjøre noe sånt."
Jeg var takknemlig for at de hadde noe å kanalisere energien sin i,
annet enn ugangen de holdt på med.
Så jeg sa: "Om det er det dere vil
og det holder dere unna trøbbel og gata, er det greit."
J Emz var definitivt lederen.
Han snudde seg til gruppa og sa: "Du sitter der. Du sitter bak pulten.
Jeg hopper på mikrofonen og begynner."
Spenny…
Jeg hørte om Spenny før jeg møtte ham.
Han var kjent som fyren som sto foran når det kom til slagsmålene.
Jeg tror Spenny alltid var den tøffe.
Han løste bare ting ved å slåss.
YP, det er lillebroren min, blodsbroren min.
Han var alltid den yngste i gruppa.
De sa: "Esky, hør på dette", og de viste meg en sang.
Jeg tenkte: "Hvem sin stemme er det?"
J Emz sa: "Det er broren min, YP."
Jeg bare: "En familie full av musikere."
Hvis jeg skulle beskrive Cell,
er han en løs kanon. Han hadde det tøft i oppveksten.
Celly var alltid flink til å rappe. Han elsket å rappe.
Han ville bruke evnen til å male et bilde
av hvordan det er å vokse opp i boligkommisjonen.
Lekks jobbet på Street Uni.
Han var den eldre broren som hjalp oss i studio når vi begynte å fokusere.
Lekks hadde alltid likt rap. Han elsket musikken sin.
Jeg husker første gang han viste meg Harlem Spartans,
som var drillgruppen han ble påvirket av.
Lekks sa: "Dette er fremtiden til australsk hiphop."
IDIOTER I VEST SPARTANERNE SIKTER DEM I NAKKEN
IKKE GLEM HVOR DU ER FRA SPARTANERNE KOMMER OG TAR DEG
MUSIKKJOURNALIST
Drillmusikk. Moro for hele familien.
Det er en rapstil som dukket opp i Chicago
tidlig i det forrige tiåret, på 2010-tallet.
Det var et sjokk for hiphopmiljøet, veldig slitsomt og veldig rått.
Mer voldelig hiphop
med eksplisitte tekster om hvordan livet var på gata.
Mange referanser til knivstikkinger, skyteepisoder.
Det ble en del av internasjonal hiphop
da det krysset over til Storbritannia, særlig til London.
ONEFOUR lente seg mot den britiske versjonen av drill.
Drill er mørkt, og det er skummelt. Nesten som en skrekkfilm.
Og jeg tror drill virkelig traff dem da de hørte det.
Det var det de gikk gjennom.
Vi elsket det. "Faen, vi kan gjøre noe sånt."
Da vi begynte å eksperimentere, begynte vi å lage drill.
Faen ta F-T-P Faen ta purken, slipp G fri
Vi er Mount Druitts ekte saker
Før ONEFOUR var en gruppe, var de kjent i området som en…
Jeg hater å bruke ordet "gjeng". men det var det de var kjent som.
I de tidlige ONEFOUR-låtene snakket de om volden i gatene.
ALLTID KLAR TIL Å ANGRIPE
JEG GIR MEG ALDRI FRA EN KAMP
GÅR I KRIG, SKYTER I HELE NATT
En dag kom Spenny på musikkurset mitt.
Vi skulle gå rundt i ring og dele det vi hadde skrevet.
Og mens han delte,
gikk noen av guttene fra ONEFOUR forbi døren og sa:
"Spenny, vi må dra. Det er noe som skjer."
Og Spenny så på meg og sa: "Beklager."
Jeg bare: "Det går bra."
Spenny slapp notatblokken, og så gikk han ut.
Det er som yin og yang.
Du har gata, og så har du musikken.
Postkodekriger finner sted over hele verden,
fra South Central LA til Brixton.
Det er unge mennesker som finner små miljøer,
og de forsvarer dem for enhver pris, selv når de testes av et annet nabolag.
Det har alltid vært drama med visse områder.
Jeg kjenner ikke historien bak det.
Da vi vokste opp rundt det, ble vi sugd inn i det.
Det kom til et punkt der man ikke kunne unnslippe.
Da jeg var involvert i den verdenen, opplevde jeg flere dødsfall.
Gjengdrap.
Alle var unge i tjueårene.
Det endret livet mitt, og nå jobber jeg som journalist.
Vold blir et middel for å oppnå status i disse områdene.
Den eneste måten man kan skape en identitet på er med vold.
Politiet har fullført et angrep mot vold og våpenbesittelse.
Det har vært en pågående konflikt mellom to rivaliserende gjenger,
som først og fremst involverer øyboere.
Vær trygg på at hver eneste dag
gjør menn og kvinner i denne organisasjonen sitt beste
for å bekjempe de involverte og gjøre gatene våre trygge.
I dette tilfellet faller ONEFOUR under "Mounty County",
som er postnummer 2770 i Sydney,
og de var i krig med indre vest-brorskapet eller 21-distriktet.
KLAR FOR KRIG
VI HAR EN HAUG MED HUNDER PÅ SETTET NESTE GANG SLÅSS DE
BEHANDLET FOR OPPREVET BRYST BLØR FRA DET RÅ KJØTTET
I drillåter er en stor av musikken at man disser andre.
Jeg ville ikke rappe før jeg så på det som en måte
å disse folk jeg ikke likte.
I studio var det bare meg,
og jeg visste at jeg ville fornærme dem med denne dritten,
for de tok en av vennene våre.
De hadde gått over streken.
Det høres sprøtt ut, men det var sånn jeg elsket å lage musikken min.
Jeg elsket å såre dem.
Drillmusikken som fantes var disselåter, og med en plattform,
og å kunne fortelle sin historie, i tillegg til sosiale medier,
det ble helt kaos.
Jeg var redd noen av sangene ville forverre volden i området.
En gang var det en hendelse på togstasjonen.
Det var et rykte om at folk fra et annet postnummer kom.
Det skulle bli et massivt slagsmål. En Molotov ble kastet i tunnelen.
Vi sa at dette må ta slutt.
Store håp om å prøve å stoppe noe som hadde skjedd i flere tiår.
Det var alltid konflikt og drama.
Vi gjorde bare det vi ville, og trøbbel var normalt.
Etter det endte jeg opp med å havne i fengsel.
Vi havnet i en krangel med en annen gruppe gutter,
og det eskalerte.
Det var ganske ille.
J Emz havnet i fengsel. Uten ham der, kanskje fire eller fem måneder senere,
begynte YP også å havne i trøbbel.
Den kvelden på puben…
Den kvelden var en fryktelig kveld for oss.
Jeg klandrer ingen av de andre guttene.
Handlingene hans er hans skyld, men…
Vi dro på bursdagsfesten til en av gutta.
Disse australske gutta snakket dritt.
De var veldig frekke og rasistiske.
Han var hjelpeløs. Vi måtte gjøre noe. Vi angrep.
Det var ikke et spørsmål. Jeg gjorde det jeg følte var riktig.
Det kunne vært annerledes. Vi kunne ha snakket med dem.
Men det var slik vi håndterte det. Vi kunne ikke snakke da.
Jeg husker at hjertet mitt sank.
Det var skuffende, for de begynte å snu livene sine.
Og så skjer dette.
De er i trøbbel med politiet igjen.
Jeg, Cell og de andre vennene mine skaffet kausjon den kvelden.
"Vi skal bekjempe dette. Ikke vær redd, mamma. Vi er ordentlige."
YP, Celly og Lekks ventet på dommen.
Mens de ventet, begynte musikken å ta seg opp.
Vi var i studio hver dag. Vi endte opp med å lage "What You Know".
Den ble spilt på radio.
På Triple J. Et hiphop-program. Hauies program.
OM VI MØTER POLITIET INGEN ANGER
IKKE SNAKK OM ARBEIDSKRATE
Jeg fulgte gruppen. De begynte å promotere sin nye singel.
ONEFOURs musikalske ferdigheter skiller seg virkelig ut.
Ikke bare deres evner og sans for musikk,
men også at de er de første som høres sånn ut i Australia.
Jeg sa: "De har noe."
Jeg tok kontakt og sa: "Jeg forstår historien dere har med loven,
men hvis dere vil at musikk skal være deres vei ut,
så ta kontakt."
Hau er mannen.
Uten ham, for å være ærlig, ville det ikke vært noe ONEFOUR.
Han begynte å vekke oss.
Vi sa: "Det kan bli noe av dette."
Jeg leder et plateselskap som er et samarbeid med Sony.
Jeg er en som presser og styrker folk i miljøet mitt,
enten fra Stillehavsøyene eller hiphop.
En av de viktigste tingene jeg spurte dem om var:
"Utenom de juridiske problemene,
hva holder dere tilbake fra suksess?"
J Emz sa: "Vi har ikke noe profesjonelt sted å spille inn."
"Ok, hvis jeg kan skaffe dere et studio, kan dere komme?"
J Emz sa: "Nevn sted, tid, dag, vi skal være der."
Vi tenkte: "Faen, vi skal bli stjerner."
Det var første gang vi gikk inn i et ordentlig studio.
Å gå til det studioet og være en del av Sony
var nok den beste tiden med musikk.
Det var første gang jeg ble introdusert for musikkbransjen.
Å se de store navnene og de store ansiktene på veggen
fikk meg til å føle at jeg ville være der og gjøre det resten av livet.
Jeg sa: "Her jobber vi.
Det dere gjør utenfor studioet, kan ikke jeg styre.
Ingen drikking, ikke noe dop, ikke noe drama.
Her skal dere kun spille inn musikk og skrive."
Det var vanskelig.
Vi var der hver lørdag.
Vi fikk jobben gjort og kom oss ut.
Hau sa: "Husk å skrive." Da begynte vi å lage vår beste musikk.
En av de første gangene sa jeg: "Greit, gutter.
Hva er den første låta?"
YP sa: "Vi har en sang som heter 'Shanks and Shivs.'"
"Faen! Hva handler denne låta om?" "Den handler om et par kniver."
SKAFT OG KNIVER SKAFT OG HVA?
DET ER ALT VI TRENGER NÅR VI SKAL TA TRIPPEN
Ja, jeg husker vår første studiotime med Hauie.
Jeg prøvde ikke å holde en fasade. Jeg ville bare gå inn og rappe.
Hiphop har alltid vært et redskap for minoriteter og undertrykte.
Drillmusikk handler ikke så mye om å være teknisk.
Den handler om å fortelle historien så autentisk og så rått du kan.
Jeg tror det er derfor drill er så effektivt.
Det du ser, er det du får. Ikke noe tull.
Det er sprøtt, men det er en del av musikken.
Det er derfor den er så farlig, for den er ekte.
DET ER KLART
VIL JEG BEGÅ NYE LOVBRUDD NÅR JEG ER MED GJENGEN?
KANSKJE IKKE MEN OM FIENDENE FLEKSER?
FAEN TA DEM
Da musikken begynte å vokse, begynte vi å innse:
"Faen, vi trenger noen som kan forretningssiden."
Og jeg visste at Ricky var den rette.
Jeg visste det ville bli vanskelig, men ikke hvor vanskelig.
Rick var med oss hele tiden.
Han pleide å passe sine egne saker i hjørnet, men han hadde alltid råd.
Jeg beundret deres lojalitet til hverandre,
måten de tok vare på hverandre. Jeg ville være en del av det.
Jeg husker at jeg sa til gutta: "Dette kan bli stort for dere.
Dere gjør noe som ikke har blitt gjort før."
De var uvitende om det. "Nei, dette er annerledes."
På den tiden jobbet jeg med Laroi.
Jeg tenkte han kunne være den typen som viste dem ting,
som ville få kontakt.
Laroi var ikke så stor som han er nå.
Han var bare en normal gutt fra Redfern.
Jeg hadde sett en video av dem som rappet på Facebook eller noe sånt.
Jeg visste at de hadde noe spesielt ved seg.
Vi lærte mye i studio med ham.
Han gjorde greia si, og vi pleide å få sjokk.
"Fy faen! Gutten er et geni."
Det var nytt for dem, tror jeg.
Det kuleste var å se den konstante utviklingen deres.
Etter et par måneder med dem sa jeg: "Disse karene er neste nivå."
Om man ikke ble overbevist av "Shanks and Shivs",
ble man det av "The Message".
Vi visste at for å påvirke musikkbransjen, måtte vi gjøre noe ingen hadde gjort før.
Det var det første sporet der vi fjernet alle filtre,
og vi bare satset.
Vi tenkte: "Dette vil få oppmerksomhet fra politiet og offentligheten."
Jeg sa: "Få den ut nå."
Vi sa: "Faen heller. Bare slipp den."
"The Message" kom ut. Det var den som eksploderte.
"Gjett hva? Den har 500!"
"500 mennesker hørte på sangen deres."
"Hei, mamma! 500 000!"
"Hvem i all verden hører på tullet deres?"
Det var vår første sang med en million visninger.
Det var faen meg over.
Å få millioner av visninger på tre dager, det var uhørt.
Det var så organisk, så grasrot, så uavhengig.
Jungeltelegrafen og sosiale medier, og det eksploderte.
De bare: "Herregud.
Folk liker det vi gjør. En million visninger er sprøtt."
Jeg hadde aldri sett det i Australia.
Det som overrasket meg mest, var den internasjonale reaksjonen.
Det var reaksjonene som gjorde ONEFOUR store.
Vi fant ut hva reaksjoner var. Vi visste ikke at folk gjorde det med musikk.
Videoen er laget for underholdning.
Teksten og karakterene i sangen er fiktive og bør ikke tas bokstavelig.
De må gjøre fæle ting med den ansvarsfraskrivelsen.
Det har vært mye snakk rundt denne sangen.
Jeg lurer på hva det er. Kom igjen.
DET ER CELLY ONEFOUR FRA VEST-SYDNEY
JEG HAR VÆRT VARETEKTSFENGSLET
SLIPP LØS FREDDY, LEBBY SLIPP LØS MEG, RONDO
SLIPP LØS JUSTIN, JEFFS SLIPP LØS THA SEVENTY, THA ONEFOUR
Han nevnte nettopp 50 000 mennesker som må slippes fri.
Sangen åpnet med en jævla telefon fra fengselet.
Hva faen?
J EMZ, JEG ER ONEFOUR-VETERAN SJEFEN I NABOLAGET MITT
DA JEG MØTTE GATENE OG SLO DEN
JEG FANT BESETTELSEN MIN
JEG STYRTE ALT
PRESSA HVER FIENDE JEG SÅ
-Ser du hvor de er? -Bror!
De utenfor tinghuset.
-Hva sa du? -Se.
Mount Druitt tinghus, og de gjør dette utenfor tinghuset.
Rått.
Det er det mest provoserende i moderne australsk kunst.
For et "faen ta deg" til alt som hadde formet dem.
BRYT OPP BILEN TING PÅ HOFTENE, FIENDEN SPRER SEG
JEG TAR UT KNIVEN, DU TAR DIN HVEM TAR AV FØRST?
Han sa: "Jeg lar deg ta frem din. Vi får se hvem som dør først."
Hold meg unna disse gutta.
Det er så morsomt.
Aksenten er faktisk bra.
DUKK NÅR JEG GRIPER STÅLET HENDENE I VÆRET NÅR JEG FØRER HAMMEREN
Det begynte som noe nytt, men så innså jeg:
"Disse karene kan faktisk rappe."
OM DU IKKE ER MED PÅ DET OG VIL SNAKKE DRITT
KAN DU FÅ NOE SER MEG SPISE GODT
DRO UT BLADET FOR Å VISE
KALL MEG FESTUS NÅR DU HØRER BJELLEN
Verden hadde ikke sett fargede folk rappe med australsk aksent.
De visste ikke at vi fantes.
Begge har hestehale.
Jeg tror det er fra Rocksides.
Den mannen der.
-Hva heter det? Samoansk. -Jeg vet om Rock.
Oppfatningen av det de trodde australiere var,
var Neighbours, Home and Away.
Lara Bingle.
Steve Irwin.
Høye, blonde surfere. ONEFOUR ser ikke ut som dem.
De endret oppfatningen av hvordan Australia ser ut,
høres ut og hva som skjer her.
JEG ER HØY PÅ GANJA GRESSET MITT SLÅR DEG UT
FIENDENE ER BLAKKE DE DELER PÅ EN SNEIP
KOLAEN GJØR MEG NERVØS TRILTE TERNING OG HAVNA I JUMANJI
FÅR TRESIFRET SOM SCOTTY PIPPEN
PISKER PÅ KJØKKENET, GORDON RAMSAY
-Hei, bror. -Kom igjen.
Ta det med ro. Ellers går jeg fra vettet.
Denne videoen er kul som faen. Disse karene stiller opp i videoen.
Artister i Storbritannia ga oss støtte.
Den første var nok Skepta.
Hei til ONEFOUR. Alle G-ene.
Dave la oss ut på historien sin.
Det var artister på topp, og de postet om ONEFOUR.
All kjærligheten fra utlandet var sprø.
GJENGJELDELSE ER ET KRAV IKKE KANSKJE, HVIS ELLER MEN
YPs replikk var så ikonisk
fordi det var en kort oppsummering av det gruppen handlet om.
ONEFOUR, vi er herfra. Du er derfra. Vi liker deg ikke.
VI INVESTERER I SKAFT OG KNIVER VI FØLGER KRANGLENE
KAN IKKE KALLE DEM FIENDER VI SLÅSS MOT FLOPPER
JEG HAR VENNER, VENTER TI DU SÅ DINE I EN BOKS
21 HVA? ÉN BLE DREPT DA ER DET 20 IGJEN
Kjære vene.
Det er faktisk… Nei.
Dra til helvete.
Ja, det er kaldt.
Det er visste grenser i den verdenen de var en del av
som man ikke krysser.
Spesielt når noen har dødd, man kan ikke provosere på den måten.
Det er ganske, vil noen si, respektløst,
men de sa det, spilte det inn og rappet det i et vers.
Det refererer til knivstikkingen av et medlem av en gjeng kalt District 21.
Et av medlemmene ble knivstukket og drept, og da har de 20 medlemmer igjen.
Med den replikken ville alt endre seg for ONEFOUR.
Jeg blir kvalm av det,
men hvis kunst skal få deg til å føle noe, lyktes de med kunsten der.
Men jeg trodde folk ville hate det. Det er så kontroversielt.
Det var sjokkerende. Det var konfronterende, men spennende.
Femti karer i balaklava som snakker om skarpe ting.
Folk snakket om dem.
Etter "The Message" kom "Spot the Difference",
og den bare hevet nivået.
Vi så det.
Det var en ny start for hiphop i Australia.
"Dette er en jævla rå historie. Vi burde dekke dem."
Og det var et vilt opptak. De ringte folk på telefonen.
De kommer. De kommer.
Det var en av de beste dagene i mitt liv.
Det tok helt av. Hele bydelen var ute.
Vi var på en parkeringsplass og skjøt nødbluss,
og bilene kjørte rundt, og plutselig sa de: "La oss sperre veien."
Politiet kunne ikke gjøre noe, for det var fire hundre ungdom
som stormet Mount Druitts gater, tok tilbake gatene, tok over.
Det var ulikt alle andre opptak, for det var folk som følte seg
sett og hørt for første gang.
Vi ser de sterke lysene, og vi ser ungdom,
og de følger etter oss rundt i butikkene og prøver å ta bilder og sånn.
Det føltes som ekte hjembykjærlighet.
Tenk å være ungdom i Mount Druitt
og se nabolaget sitt på skjermen mens hele verden følger med.
Det gir meg gåsehud.
Å tenke: "Jeg har drømmer
som kan virkeliggjøres fordi de gutta gjorde det."
LAST OPP
ONEFOUR ER FORTSATT AKTIVE JOBBER FORTSATT
HVIS JEG IKKE ER UTE I GATA SÅ JOBBER JEG
2019 ble, og er fortsatt, utvilsomt styrt av mine neste gjester i studio.
ONEFOUR, det heiteste som skjer akkurat nå.
Et YouTube-fenomen.
De har banet seg inn i australsk musikkhistorie
med sin uunnskyldende tekst, rå energi og stoltheten til bydelen.
Vi møtte mange blader.
Rolling Stone og alt det der, GQ.
Hvordan vil dere beskrive dere selv nå? Hva er deres identitet?
-Er dere rappere? Er dere musikere? -Vi er musikere.
Hold kjeft. Vi er flinke til det vi gjør.
AUSTRALIAS MEST SPENNENDE OG KONTROVERSIELLE MUSIKKGRUPPE
Alle i Australia ville lage drillmusikk.
IKKE KNYTTES TIL EN VENN AV FIENDEN DU BRENNER BROER
EN AV DE UNGE GJORDE DET "DRAP FULLFØRT!"
Alle sammen.
Han har en liten australsk dans.
Dere gjorde Mounty Bop populær.
Den er stor på TikTok.
Det er enestående i australsk musikk å ha slik innflytelse.
Jeg følte meg som en stjerne.
Det føltes bra fordi det endret tankegangen vår
og måten vi så på livet.
Etter det turnerte Dave i Australia.
Han ba om ONEFOUR som oppvarming i Sydney og Melbourne.
De var i ferd med å bli noe stort.
MOUNT DRUITT TINGHUS
SYDNEY-RAPGRUPPEN ER UTE AV KONTROLL
GJENGKRIGER AVSLØRT
Jeg tør ikke å være politi eller gangster…
KRIMREPORTER
…og er for dum til å bli advokat, så jeg ble krimreporter.
Det er én ting å ha en sang, men det kommer an på hvordan den tolkes.
En gjeng unge gutter som snakker om hvor tøffe de er,
om å bære kniv, om å hate andre gjenger.
Sanger kan være positive og negative.
Åpenbart får ONEFOUR oppmerksomhet. De blir populære.
Den virkelige kontroversen startet da et par andre drillgrupper
begynte å dukke opp i Vest-Sydney.
Media fanget feider mellom disse rapperne.
Vi har media i Australia, spesielt på den konservative siden.
Tabloider som Daily Mail og Daily Telegraph
har tent en glød i gjengkriminalitet i Vest-Sydney.
Disse avisene selger når de skriver om gjenger.
De elsker å sette dette på forsiden.
De vil skape en følelse av panikk og hysteri.
Om du tror på disse avisene, vil du tro at Sydney er Gotham City.
Man skulle tro det var en voldsepidemi, at kriminaliteten er ute av kontroll,
og alt blir foreviget av unge øyboermenn.
Når man ser på tallene, er det ikke sant. Sydney har ikke vært så trygg på lenge.
Første gang jeg oppdaget ONEFOUR var i en avisartikkel,
og jeg syntes det var veldig interessant.
Hva har de gjort for å få så mye oppmerksomhet i media?
PROFESSOR I KRIMINOLOGI
På et internasjonal nivå har ikke Australia problemer med kriminalitet.
Kriminalitetsproblemene er knyttet til vold i hjemmet, i familien
og seksuelle overgrep.
Likevel er media opptatt av disse andre formene for kriminalitet,
enten det er gjengkriminalitet, om du vil kalle det det,
som virker mer spennende og mye mer nyhetsverdig.
Blir Sydney mer voldelig? Det er aspekter. Unge Sydney blir mer voldelig
Det kommer ikke fra byrået for statistikk eller folketelling,
det kommer fra 40 år med rapportering av kriminalitet i Sydney.
Alle tabloidavisene antydet
at om disse musikkgruppene ble mer populære og fremtredende,
ville det bli mer vold.
Noe er sykt i New South Wales, spesielt i Sydney.
Veldig skummelt.
Den verste urbane konflikten på en generasjon blir drevet av drillrap.
Ja, det oppildner. Det er ingen tvil om det.
Jeg vet ikke om jeg ville likt
å ha min 14- eller 15-åring på en av disse konsertene,
for jeg er redd for konflikt.
Vi lager musikk. Vi oppfordrer ikke til vold.
Vi tvinger ikke folk til å gå ut og gjøre det vi sier.
Media var aldri på vår side. De hatet det vi representerte.
Når noe skjer på gata, klandrer de oss.
DRILL- OG RAPMUSIKK BRUKES AV GJENGER
Det er ikke noe unikt med kunst som snakker om vold,
men når det gjelder hiphop i Vest-Sydney, har vi den debatten igjen.
Jeg tror det er på grunn av hvem som forteller historien.
JEG ER FANGET I STRØKET TJENTE PENGER FOR STRØKET
JOBBER FOR STRØKET UNGDOM VIL GJØRE SEG FORTJENT
SÅ IKKE KOM TIL STRØKET
MIN SIDE ER ALTFOR TUNG DINE BØLLER ER IKKE KLARE
FINN FREM PISKEN OG SLÅ DEM
INNBRUDD MED BALAKLAVA SOM NED KELLY
Det kontroversielle ved ONEFOUR ble et tveegget sverd for dem.
Det som først tiltrakk folk til gruppen, ble brukt mot dem av mediene
og, selvsagt, politiet.
MOUNT DRUITT POLITISTASJON
Jeg vokste opp i Sørvest-Sydney.
KRIMINALOVERBETJENT
I oppveksten så jeg påvirkningen av kriminalitet.
Familien min ble ofre for kriminalitet, så jeg vil gjøre stedet tryggere for alle.
Jeg heter Deb Wallace.
Min første stasjon for 40 år siden var et sted som het Blacktown.
Understasjonen var Mount Druitt.
Jeg tror jeg så skaden
narkotika og gjengkriminalitet gjør på et samfunn,
og det var et felt som interesserte meg.
Det var nok i midten av juli 2019
da vi begynte å se volden eskalere med disse gategjengene.
Vi så dem ta på seg bannere.
De byttet dem jevnlig, så de var ikke strukturerte eller sofistikerte.
De hadde flere bannere enn jeg har spist middag.
Da vi begynte å se dem, het de Greater West og District 21.
Så begynte vi å se ONEFOUR.
Vi begynte å høre noen av tekstene til ONEFOUR.
21? ÉN BLE DREPT DA ER DET 20 IGJEN
Der vi prøvde å bekjempe og avlede barn fra vold,
brukte denne gruppen tekster som for oss
hadde muligheten til å oppfordre til voldshandlinger
som gategjengene drev med.
Det er forankret i drillrap at med mindre man har gjort det
eller er i gjengen, kan man ikke synge om den handlingen.
Vi vet at noen var involvert i alvorlige overfall.
Om man leser teksten til "The Message", er de er egentlig to grupper
som snakker om hva som skjer om de gruppene møtes.
Tanken var å ordne det fort før det eskalerte.
Politiet i New South Wales har flere enheter mot gjengkriminalitet.
De gruppene har blitt slått sammen til en styrke kalt Strike Force Raptor.
Det er en intens taktisk eliteenhet i New South Wales-politiet,
hvis jobb det er å forstyrre organisert gjengaktivitet
i New South Wales, og fokuserer spesielt
på terrormistenkte eller organiserte motorsykkelgjenger.
Det var på den tiden at Strike Force Raptor
startet sitt korstog mot ONEFOUR.
New South Wales-politiet har en spesialstyrke
mot ungdomskriminalitetsepidemien vest i Sydney.
De sier at barn så unge som 13 blir med i disse såkalte gjengene
som modellerer seg på voldelig amerikansk rapkultur.
Det at disse kreftene begynte å bli brukt mot rappere og folk i hiphopmiljøet,
er enestående i australsk historie.
Vi forsto ikke hvorfor de angrep oss. Vi visste ikke hvorfor de gjorde det.
Vi ble angrepet av politiet overalt.
De brukte effektive politimetoder. Mange razziaer. Man ble stoppet ofte.
Det var tung overvåkning, slike ting for å konfrontere.
Vi har en rekke lover i New South Wales,
og spesielt andre land
ville ikke godtatt eller forstått at politiet fikk slike fullmakter.
Foreldrene mine ble ransaket overalt.
De kjørte langs veien og ble stoppet.
Når du opplever dritt, er det ikke bare deg.
Det er hele familien.
Når huset mitt blir ransaket, hvem er i huset? Familien min.
Alt blir snudd på hodet. Søppelkassene, potteplantene, alt.
Datteren min var 14.
Hun gikk mot forsiden av huset da de kom inn.
De siktet på henne med våpen, og hun gråt.
Hun sa: "Ikke skyt hunden min!"
Vi må oppleve det. Vi må leve med det.
Jeg forventer ikke at de skal forstå noe de ikke vokste opp i.
De sparker ned dørene.
De bor ikke i huset der dørene blir sparket ned.
Det er en urettferdig kamp.
Du har en side som har 15 millioner dollar i finansiering
og en stab på over 100 politibetjenter
mot noen rappere som prøver å lage kunst.
Jeg hadde vært fan av ONEFOUR en stund. Jeg syntes det de gjorde var utrolig
og minnet meg om USA tidlig på 90-tallet og sent på 80-tallet med N.W.A.
Jeg lagde en lyddokumentar for Australias rikskringkaster, ABC,
som het License to Drill.
Jeg snakket med sersjant Trueman, sjefen for teamet som angrep ONEFOUR,
og det han fortalte meg var ganske sjokkerende.
Jeg skal gjøre alt jeg kan for å gjøre livet deres surt til dere slutter.
Alle aspekter av livene deres skal jeg gjøre ukomfortable.
Mulighetene til Raptor, som lokalpolitiet ikke har,
er at vi har tiden og ressursene, så når vi har et problem,
skal vi sørge for at vi lovlig trakasserer den gruppen
og håndhever alle tiltak vi kan
til den gruppen enten oppløses eller avstår fra kriminell oppførsel.
Det beklager vi ikke.
Måten politiet blir brukt til å angripe ONEFOUR,
har man ikke sett i Australia før.
Og politiet vet at det de gjør vil knekke dem.
Jeg fikk en melding fra en kollega.
De sa "Raptor Squad, politiet, holder en presentasjon om ONEFOUR
og deres effekt på unge."
"Ok, denne må jeg se på."
Fra et Raptor-perspektiv
er samfunnsengasjement kjernen i politiarbeid.
For vi kan ikke utføre politiarbeid uten at samfunnet vil at vi skal det.
Grunnleggende prinsipper for politiarbeid.
SAMFUNNSMØTE
Så man gikk inn, og de dro frem presentasjonen.
De sa: "Dette er ONEFOUR."
Det var eldre, pastorer, ungdomsledere, samfunnsledere, unge folk.
Vi satt der, og de sto på rekke langs veggen.
De sto i Raptor-draktene, tykke vester. De viste oss bilder av unge mennesker
og sa at disse menneskene potensielt er ansvarlige for vold
og viste frem tekstene.
De prøvde vel å opplyse foreldre
om tegn på at ungdom var involvert i gjenger og sånt.
Jeg følte at de skyldte på barna mine, og de sa det var på grunn av musikken.
De fikk folk fra Stillehavet sammen i et rom…
PROFESSOR I SOSIALT ARBEID
…og ba oss slutte å være slemme. Om du konstant blir profilert av politiet
og føler deg usikker og utrygg i ditt eget samfunn,
blir du sint.
Det var som om gruppen var delt i to.
En gruppe sa:
"Ja, ONEFOUR promoterer gjengvold."
Den andre sa:
"Det gjør det, men det er ikke hele bildet."
Det var mye sjokk. Det var tårer.
Jeg husker at noen folk halvveis gjennom presentasjonen
bare reiste seg og gikk og sa at dette var familiemedlemmer.
Den forsøkte å være skremmende,
å angripe våre samfunn,
som allerede følte seg utenfor.
Det er så dumt at de bruker penger på sånn dum dritt
når de kan hjelpe barna på gata.
Det er synd, for de har så mange ressurser.
De kan gjøre så mye for å ta vare på folk og bygge en bro mellom ungdom og politi.
En av betjentene sa: "De begynner å ha konserter.
De skal ha en, og jeg tror den er i et teater i Sydney",
og jeg sa: "Vi er bekymret for at hvis denne konserten blir gjennomført,
blir det en slåsskamp mellom ONEFOUR og District 21.
Gjør de det, vil de ikke dele Jaffaer sammen."
Vi visste at politiet
ville gjøre alt de kunne for å forstyrre den.
Men vi ante ikke hvor langt de ville gå.
Politiet hadde så mange gode ideer.
De sa vi skulle snakke med promotørene og fortelle dem om bekymringene våre.
Jeg gir all informasjon til spillestedene, og jeg sier til dem:
"Dere har ikke råd til sikkerheten."
Billettene dekker aldri mengden politi som trengs på et arrangement som dette.
Jeg gjør det for alle arrangementer i New South Wales til volden stopper.
Det er latterlig.
Ja, det kom til et punkt der promotørene fikk nok.
Det var første gang et av showene våre ble stoppet.
Hvis du finner en mulighet til å bryte ut av disse områdene
og bli noe,
og så sier politiet at du aldri skal opptre live
i byen din til, dine største fans. Det er demoraliserende.
Vi fikk forbud mot å spille i Sydney, men vi kunne spille i andre stater.
Vi booket et show i Brisbane. 2000 mennesker.
Vi annonserte showet, og innen ti til 15 minutter var det utsolgt.
Det var stort, for det var vårt første show.
Det føles som et rampelys. Jeg er stolt.
TELEFON FRA FENGSELET
Vi jobbet tett med arrangørene, som også er fra Stillehavsøyene.
Vi ordnet så det var eldre fra samfunnet som ungdommen ville kjenne igjen
i rommet før de kom inn.
Og vi jobbet tett med lokalsamfunnet for å sørge for at det ikke ble bråk.
Alle i Australias musikkbransje ser på dette showet.
Det viktigste er at det ikke er vold.
Adrenalinet slår til, og vi er ivrige. Vi er klare til å gå på scenen.
Kjære Fader, takk for at du har samlet oss.
-Amen. -Kom igjen, gutter.
Brisbane-showet var deres mulighet til å skinne.
Det var da jeg innså hvor mange fans vi hadde.
Det var sprøtt å se. Ja, for faen! Vi vil faktisk kunne forlate dette livet.
Det fikk meg til å innse at jeg vil være på den scenen.
Etter å ha vist at vi kunne holde et arrangement trygt,
tentke vi at problemene var over.
Vi starter "In the Beginning", og alle blir gale.
DE SNAKKER OM DRILL MEN INNERST INNE VET DE AT VI VINNER
KOM TIL BLOKKA BLI TATT, BLI KAPPET
KRANGELEN ER IKKE OVER FØR FIENDENE ER SLÅTT
HVA? TROR DU JEG ER DUM?
FLOTT. BE DEM MØTES VI ER MED
Alle er veldig positive og spente.
Vi fant ut at det passet perfekt med en nasjonal turné.
Melbourne, Adelaide, Perth, over til New Zealand, tilbake til Sydney.
Et par timer etter kunngjøringen var det nesten utsolgt.
Vi øvde og forberedte oss på den nasjonale turnéen.
Jeg og gjengen introduserte landet for drilling…
Gutta går gjennom sangene, kjempeglade.
Alle synger versene sine, og settet begynner å ta form.
Jeg elsker det! Jævla sykt!
Vi elsker dere!
Takk, alle sammen.
Takk! Dette er verdens beste dag!
Så fikk jeg en melding fra bookingagenten
som sa at Raptor hadde kontaktet arenaer i Melbourne og Adelaide.
Det så ut som om et av lokalene ville trekke seg
etter press fra politiet.
Politiet sendte skremmende brev til arenaene for å si
at om de lot gruppen spille, måtte de ta en nærmere titt
på noen av bruddene på skjenkelovene
som kunne ha skjedd de siste par årene,
og kanskje de ikke ville ha den lisensen i fremtiden.
Alle som ser på brevet,
ville nok tolket det som en slags utpressing.
Vi sa ikke at de ikke kunne opptre.
Vi måtte bare fortelle lokalene om den mulige risikoen.
Jeg vil tydeliggjøre at det ikke var politiet som stoppet det.
Lokalene bestemte at de ikke var forberedt på å tillate konserten.
Jeg tenkte: "Hvordan sier jeg dette til gutta?
Det vil ødelegge moralen deres."
Vi satte oss ned etter øving, og jeg sa: "Jeg har nyheter.
Politiet presser Melbourne, og vi mister Melbourne."
De sa: "Så lenge vi ikke mister Sydney,
så lenge vi får gjøre hjemme, er det greit."
Neste dag øvde vi igjen.
Jeg fikk den andre nyheten om at vi ville miste Adelaide og Sydney.
Det skjedde dag for dag. Vi mistet hvert lokale en dag av gangen.
Ingen lokaler ville gjøre noe på grunn av presset fra politiet.
Det var hjerteskjærende.
TURNÉEN ER AVLYST.
De ville kjempe imot, men hvordan kjemper man mot noe så stort?
Det er stort for artister å dra på turné.
Det er deres mulighet til å ikke bare få kontakt med fansen,
men det er en mulighet til å tjene gode penger.
Det er interessant, for jeg syns vi bør satse på dem.
De har en sjanse til å bli internasjonale,
og det er kjent at man tjener penger på konserter.
Ved å kvele dem på den måten, ødelegger man dem kommersielt,
de ender opp uten noe, og det syns jeg er svært skuffende
for en gruppe menn fra Mount Druitt som har kommet så langt.
Den eneste vi visste vi kunne gjøre,
siden politiet ikke kunne gripe inn, var New Zealand.
Jeg sa: "Vi har i hvert fall New Zealand."
Dessverre skulle YP, Lekks og Celly bli dømt
for den hendelsen på puben noen år tidligere.
Så de eneste som kunne reise til New Zealand var J Emz og Spenny.
AVVENTER DOM
De var fint å komme oss ut av landet etter alt dramaet hjemme.
Vi landet og gikk gjennom tollen, og jeg visste at noe var galt,
for jeg så mange politifolk.
Vi kom til immigrasjonen.
Da vi gikk gjennom for å vise passene, prøvde Spenny å gå gjennom først,
og porten ville ikke åpne seg. Bare en stor rød X.
Hvem mistet passene sine? Kan dere bli med meg?
Resten av dere…
GRENSEKONTROLL
De sa at Raptor fra Australia hadde kontaktet dem
og sagt at vi kom inn i landet.
Som kommandant for Strike Force Raptor er det ganske normalt
at all informasjon om mulige risikoer
til et annet samfunn eller et annet område deles.
Det er slik vi bekjemper organisert kriminalitet.
Vi forteller ikke andre hvordan de skal gjøre jobben sin.
Vi bare gir dem informasjon om hva vi har funnet og gjort.
De sa at J Emz ikke slapp inn på grunn av sitt tidligere rulleblad.
Jeg forklarte hvorfor vi var der. "J Emz utgjør ingen risiko for landet.
Han er her bare for å jobbe."
De sa: "Vi slipper ham ikke inn", og det var det.
Det var tøft å reise så langt og ikke få det til.
Men, ja, jeg burde ha forutsett det.
Da jeg var i varetektscellen, fikk jeg nyheten
om at Lekks, lillebroren min og Celly ble fengslet. YP fikk fire år.
Lekks fikk fire år, og Celly fikk… Jeg tror han fikk ti.
Til slutt blir man bare nummen.
Da hun forklarte dommen, kjente jeg familien min, og det var tøft.
Men jeg tenkte faen heller. Dette er livet.
Jeg sa til mannen min: "Uansett hva som skjer, gråter jeg ikke.
Det fortjener han ikke."
Men jeg husker at jeg kom hjem og kjørte over havnebroen
og tørket tårene.
Da jeg hørte det, ble jeg knust.
Jeg tenkte: "Hvordan vil gjengen holde ut mens de er borte?"
Vi trodde ikke de ville få så lenge. Alt gikk så bra.
Og så settes det på pause.
Det var den verste timingen.
ANHOLDT
Showet er ødelagt igjen. Tror du jeg klarer det alene?
Aldri i livet.
Du ville sugd.
Det skjer ikke.
Du må gjøre det alene.
Jeg følte med Spenny fordi det var mye vekt på hans skuldre.
Vi visste ikke om vi skulle gjennomføre showet.
Faen heller. Jeg gjør showet.
Så bare la folk vite det.
Start showet.
Showet må faen meg fortsette.
De kan ikke stoppe oss.
Showet må faen meg fortsette!
Jeg var ikke nervøs. Jeg var sint. Jeg ville bevise et poeng.
Jeg var over all dritten med at de prøvde å stoppe oss.
Jeg ville se tilbake og tenke: "De ødela oss ikke."
-Jeg håper dere er klare for i kveld. -I kveld!
Det er et stort show på gang
fra en global gruppe som nettopp tok verden med storm.
Jeg så at Spenny tenkte at han var åpen for idéen,
men visste ikke hvordan det ville fungere.
Med mindre du går gjennom det vi har opplevd,
ikke kom og snakk med meg, vet du hva jeg mener?
Vi lager ikke sånn musikk fordi vi vil.
Det er fordi det er det vi har vært gjennom.
Det er derfor folk elsker det, fordi mange har opplevd det samme.
Det er derfor folk vil dukke opp.
De vet det er ekte. Myndighetene vil ikke at vi skal opptre.
De vil ikke at vi skal bli bedre, men det er ikke opp til dem.
For folket snakker for seg selv.
Jeg var mer nervøs fem minutter før showet. Jeg kunne ikke gå,
men jeg bare satset.
Det er mye å bære på skuldrene.
Men han visste at han hadde ONEFOURs rykte å opprettholde.
Han visste at fansen ventet, hadde ventet lenge.
Slipp YP fri!
De ga Celly ti år og YP fire.
YP skrev dette rett før han ble fengslet.
Hør på den jævla teksten. Dette er en kamp for oss.
De kaller oss ballgutter Fulle av respekt
Kjent i systemet Det er ikke mange igjen
Et av mine stolteste øyeblikk.
Showet sier mye om gruppens karakter,
hva de er villige til å gjøre for hverandre,
og hvor engasjerte de er i det de gjør.
JEG PRØVER Å TJENE PENGER OG VÆRE MEG SELV
JEG STOPPER IKKE FØR DE HAR SATT MEG FRI
TREN HARDT OG HOLD DEG STERK
IKKE BLI ENDA ET OFFER TAPT I SYSTEMET
VÆR SNILL NÅR DE KOMMER OG MØTER DEG
OG SI, MIN BROR, VELKOMMEN I FENGSEL
Kom hjem til samme dritten.
Raptor ventet på oss på flyplassen.
De skilte oss og begynte å stille oss mange spørsmål om hva vi gjorde.
Om vi visste at det vi gjorde var ulovlig.
De ba oss signere ikke-assosiasjonspapirer
der vi lovte å ikke samarbeide med medlemmene av gruppen, rapperne.
Et av de sterkeste verktøyene vi hadde i verktøykassen vår,
var loven om partnerskap.
Det handler om å fortelle folk at om du omgås den personen,
som er dømt for en alvorlig forbrytelse, så kan du begå en forbrytelse selv.
Man advarer dem.
Vi føler at det var trusler.
De skulle gjøre oss redde for å jobbe med gruppen.
De sa at jeg ikke kunne samarbeide med J Emz.
Jeg ble nervøs fordi jeg tenkte, er dette sant?
Om vi ikke kan samarbeide, hvordan lager vi musikk?
Kan dette være slutten på ONEFOUR?
Lekks var allerede inne. Celly var inne. YP skulle inn.
Kunne Spenny og J Emz bære fakkelen?
Det var bare meg og Spenny igjen og mye å gjøre nå som de var borte.
Jeg tror det var den tøffeste tiden for oss.
Jeg ville gi opp, og jeg ville ikke gjøre det mer.
Jeg følte det var for mye stress.
Ja, det var øyeblikk der jeg følte
at alle syntes det ble for vanskelig.
Hvor mye kan vi takle før vi sier: "Det funker bare ikke"?
Vi tenkte: "Hvordan i helvete skal vi løse dette?"
Disse guttene har endret livene sine til det bedre.
Jeg har sett det selv.
De vil ikke at de vinner.
Jeg syns man må gi folk en sjanse og gi folk plass til å vokse.
Man kan ikke stoppe dem.
Jeg tenkte på å dra tilbake og gjøre det vi kunne,
gjøre det samme, eller løpe rundt i gata.
-Hvor er Spenny? Ring Spenny. -Jeg prøver alltid å være der for laget.
Men jeg er kriminell. Du kjenner meg.
Jeg vet det. Du ville så gjerne.
-Jeg er kriminell. -Det er ikke poenget.
Jeg visste at gutta trengte å komme seg vekk en stund.
Det var trist å miste Lekks, Celly og YP.
Det var et godt tidspunkt å fange den følelsen.
Den følelsen ville være ryggraden eller inspirasjonen bak ny musikk.
Vi dro et sted på landet, og begynte å lage musikk.
Målet var å lage musikk med B Wise.
Vi tenkte, hvordan kan vi vise folk at gruppen har mer enn det de ser?
Du må finne den balansen. Ikke slutt med noe som virker.
Det du gjør, er å vise progresjon.
Vi kunne tenke der ute og jobbe annerledes.
Vi visste at vi måtte basere det på det som foregikk på den tiden.
Vi skrev en sang kalt "Home and Away".
Dette er ikke Home and Away Jeg vokste ikke opp med det…
Vi dediserte sangen til guttene i fengsel og området vi kom fra.
JEG VOKSTE OPP I MOUNTY SOM ER DE MODIGES HJEM
HER ER VI I KRIG MED POLITIET
DETTE ER IKKE HOME AND AWAY
JEG VOKSTE IKKE OPP PÅ DE STRENDENE
MEN JEG HAR BRØDRE I BUKTA
VELKOMMEN TIL MT. DRUITT
"Home and Away" var de guttene
som prøvde å finne noe til å fylle det tomrommet.
ONEFOUR vokste opp med å se på Home and Away
uten å se seg selv representert.
De vil at neste generasjon ungdom ikke fokuserer på det som skjer i bukta,
men innser at livene deres også fortjener representasjon og historier.
Når man ser Home and Away, ser man palmer, strender, sand,
og vi føler det er slik folk ser Australia.
Så vi tenkte å vise dem en annen side av Australia og livet vi lever
og hvordan det er på vår side av Australia.
I løpet av det neste året kom vi inn i en arbeidsrytme.
På EP-en Against All Odds spilte de inn det de følte på den tiden.
Det ville vært en vanskelig tid for J Emz og Spenny,
de to måtte gjennom så mange hindre.
Mye står på spill for oss.
Det er annerledes.
Jeg har folk som stoler på meg.
Denne samtalen kommer fra fengselet.
Dere er på radio nå, og jeg vet at guttene er enorme.
Dere kan gjøre det for oss.
Hva tror du?
Jeg lærer å spille sangen, for jeg skal bevise at alle tar feil.
Jeg er flink til å bevise at folk tar feil.
Det handler om ONEFOUR og deres nye EP fra Mount Druitt til hele verden.
Hva ønsker dere folk skal ta med seg fra prosjektet?
Bare les tittelen Against All Odds.
Du kan ha ryggen mot veggen så mye du vil,
men det handler om hvor mange ganger du reiser deg.
Sant.
Vi fant ut at store internasjonale artister begynte å kontakte oss,
og vi innså at det var på tide å jobbe.
Ingen vil gjøre dette for oss, så vi må gjøre det selv.
Ferg ringte oss.
AJ, Headie.
Vi lagde en sang kalt "My City" sammen med The Kid Laroi.
DE SKYLDER PÅ ONEFOUR FOR DRILLEN
GIR OSS SKYLDEN FOR ALT I SYDNEY
GIR OSS SKYLDEN FOR ALT I MELBOURNE
GIR OSS SKYLDEN FOR ALT I BRISSY
HVEM ER MED MEG?
DRITTEN HAR SKJEDD
HELE TIDEN
INGEN SA NOE DA DET SKJEDDE
MEN NÅ HAR ALLE NOE Å SI
Jeg trodde det knapt.
Jeg har aldri sett noen fra australsk hiphop
bli anerkjent av en utenlandsk artist jeg beundret.
Dette er folk som er på toppen av det som skjer i kulturen
for øyeblikket,
for hiphop er verdens største sjanger.
Men i Australia vil vi fjerne den og sensurere den.
Om de ikke kan opptre eller tjene penger på kunsten,
tror jeg ONEFOUR vil være en ganske dyster advarsel
om hva som skjer i klammeri med det australske politiet.
Hvis politiet lykkes med å ødelegge en gruppe,
er det en mørk dag for Australia og ytringsfriheten.
Veldig nedslående.
Du ville stilt spørsmål ved deg selv. Hva er vitsen med å lage musikk
hvis jeg ikke kan opptre for folket?
Jeg hørte et rykte om at YP kommer ut veldig snart,
og jeg tror det er den energien ONEFOUR trenger nå.
Jeg gleder meg.
Vi har gjort det uten ham, Lekks og Cell også.
Og endelig skal vi samles igjen og gå videre.
Jeg vil ha en video.
Vi har videosamtale hver helg. Det er alltid meg og ham.
Alle sier hei, og så sier de: "Her er mamma",
og så er jeg på telefonen resten av tiden.
Jeg har innsett hva jeg vil gjøre. Jeg vil spille musikk hele tiden.
Jeg vil ikke gjøre noe annet når jeg slipper ut. Bare musikk.
Jeg kan ikke vente. Det er broren min.
Jeg har ventet på denne dagen siden han dro inn.
Faen, jeg har allerede gjort sengen hans klar.
Han har sittet inne i to år, og jeg føler at han er litt fortapt.
Når man er innenfor de murene, blir man fanget og føler seg dritt.
Dette blir meg resten av livet.
Han er litt institusjonalisert etter å ha sittet inne i ung alder.
Han dro inn da han var 18, men bedre ting kommer når han er ute.
Man kan se hvordan jeg tenkte før jeg gikk ut av porten.
Fortsatt fanget. Så fortsatt på alle som om jeg ville vende meg mot dem.
Og da jeg gikk ut og så småsøstrene mine og moren min,
var det litt uvirkelig på en måte.
Gi meg en klem til.
Jeg følte en slags angst,
og jeg visste aldri hva det var, men jeg merket det da jeg kom ut.
Dette er bare rart.
Jeg kom ut uten å vite hva jeg skulle gjøre.
Jeg faller tilbake til mine gamle vaner
og havner i fengsel igjen.
Går det bra?
Og da jeg var ute, innså jeg
at mulighetene er i mine hender nå.
Det er opp til meg om jeg skal nå målene mine.
Jeg tok meg sammen, faen heller, kom igjen.
Vi gjør alt vi kan.
TJUETRE TIMER I EN CELLE, ÉN TIME PÅ GÅRDEN
DET GA MEG TID TIL Å REFLEKTERE
LEVDE MED DRAPSMENN DEN STERKESTE OVERLEVER
JEG STO PÅ MITT OG GJORDE KLAR VÅPENET
JEG ER IKKE FORNØYD FØR LEKKS ER UTE
JEG ER IKKE FORNØYD FØR SJEFEN ER UTE
Studioøktene begynte. Mandag til fredag, fri i helgen.
Jeg begynte å få en rutine og tenkte:
"Du må gjøre dette nå. Dette er jobben din.
Vil du holde deg på rett vei? Det er dette du må gjøre."
Det er nå eller aldri. Ja, jeg er spent.
Jeg føler at med alt som har skjedd rundt oss
og alle tilbakeslagene vi har måttet gjennomgå,
er det vår tur å se vårt fulle potensial og komme dit vi hører hjemme.
Men ser man det, Raptor gikk inn igjen.
NYHETER
Denne uken øker politiet i New South Wales innsatsen
med en advarsel til YouTube, Instagram og Spotify
om å stoppe materiale som oppfordrer til vold eller kriminell aktivitet.
Politiet følger med.
Og det er ikke bare sanger. Det er videoinnhold de tror…
TIÅR ETTER AT NWA KJEMPET MOT SENSUR, HAR AUSTRALIA ERKLÆRT KRIG MOT HIPHOP
…kan være en trussel mot samfunnet.
De går til plattformene og sier: "Ta en titt på det.
Vi tror det er farlig."
Det handlet ikke om å gå til YouTube eller sosiale medier og si: "Fjern dette."
Der vi trodde meldingene oppmuntret til vold,
sa vi til plattformene:
"Vi gjør dere oppmerksomme på det. Dere avgjør om det passer
til deres selskap."
Politiet prøver å hindre at musikken blir hørt, fremført, strømmet.
De sender en beskjed til ONEFOUR og andre som dem.
Vi ødelegger livene deres om dere gjør dette.
Men er New South Wales-politiet en passende dommer av hva som er greit?
Jeg kan ikke tenke meg noe annet øyeblikk i australsk hiphop
der musikere ble sensurert.
Jeg har hørt noe av den mest voldelige australske hiphopen du kan tenke deg.
Disse karene kan gå på alle scener i Melbourne eller Sydney når de vil.
Så lenge New South Wales-politiet sensurerer og fjerner fargede artister,
har vi langt å gå med tanke på hvilken type kultur vi er villige til å akseptere.
De banker oss ikke som før, men etter min mening er det enda verre.
Vi har prøvd å gjøre alt riktig,
og de tar fra oss muligheten til å jobbe og klare oss selv,
så de tror kanskje de kan stenge et par show.
Slik jeg ser det, gjør de bare at jeg prøver hardere.
Jeg kommer aldri til å slutte bare på grunn av det de gjør.
DE SIER AT DRILL ER DØDT SÅ JEG SKAL VEKKE DET
BRODIE SIER: KOM DEG PÅ OPPTAK
SKAL JEG SYNGE ELLER RAPPE?
LEI AV RAPPERE SOM GIR UT MUSIKK FOR DE LYVER BARE
SIER TIL GUTTEN: "HOLD DEG HJEMME", MEN HAN LAR DET SMELLE
JEG VAR INNELÅST DE SIER JEG HAR ENDRET MEG
TEST MEG, SE HVA SOM SKJER OM DU TAR DEN SJANSEN
JEG ER STILLE, MEN PRESS MEG…
Raptor gir seg ikke.
Heldigvis har en gammel venn tatt kontakt.
Han sendte melding,
og han sa at det ikke ville vært riktig om noen andre åpnet for ham.
Så han tok kontakt og spurte hvordan det så ut.
I løpet av de to årene jeg har jobbet med ONEFOUR,
har Laroi blitt Australias største musikalske eksport.
En global stjerne.
Laroi ba om ONEFOUR som oppvarming på turnéen sin.
The Kid Laroi er en av verdens største popstjerner
etter å ha eksplodert for bare et par år siden.
Laroi er endelig tilbake i Australia med en stor arenaturné i landet.
Jeg prøvde å få dem som oppvarming, og de sa:
"Det kan ikke skje."
Vi gikk frem og tilbake, og han sa de ikke kunne
ha turnéen om de kunngjorde oss.
"Ok, vet du hva? Alt er i orden. Ikke tenk på det."
Jeg skal bare ta dem med uten å si det til noen.
Jeg sniker dem inn på torsdag.
Det blir sprøtt.
De har knapt fremført to konserter,
så å gå ut på scenen foran 20 000 Sydney-folk
er ingen liten sak.
Endelig en mulighet til å opptre uten å bli presset av arenaer.
Hyllest til Kid Laroi, for vi får aldri ha show uansett.
Så jævla bra.
De tenker sikkert på din lille unnskyldning…
ONEFOUR, baby!
Vi ses i kveld.
Det er sykt at vi får øve og vite at vi samme kveld
skal ut foran 20 000 mennesker.
Det blir første gang vi opptrer med YP på scenen på rundt tre år.
Det er sprøtt å gjøre noe sånt med Kid Laroi. Det blir stort.
TRE TIMER SENERE
Ransakingsordre! Åpne døren!
Ja, politiet. De sparket inn døren vår og raidet oss før Larois første show.
Det er råttent. Det er hjemmet ditt,
og fremmede kommer inn med våpen og sånne ting og snur det opp ned.
Se for deg hva mamma og søstrene mine tenkte.
Det er bare feil.
Huset ble ransaket,
og de hadde to politibetjenter på oss hele tiden så vi ikke forlot rommet.
Etter det sa vi faen heller.
Guttene kommer ikke. Vi rakk ikke Larois første show.
Det kan ikke være tilfeldig. Politiet sender en beskjed
om at vi ikke har kontroll. Det har de.
Ja, de visste 100 % at vi skulle komme ut.
Vi gjorde oss klare til å dra klokken seks.
Og huset deres ble raidet 17.30.
Om konklusjonen er at Raptor dro dit på et overraskelsesbesøk,
vet jeg ikke hvor overraskende det var.
Men vi ville aldri raidet noens hus fordi de skulle synge på en konsert.
Det er bare tullprat.
Det er greia med at politiet vil stoppe oss.
Hvis de klarte å stoppe oss, ville vi blitt verre enn vi noen gang var.
Vi prøver å komme oss ut, de sender oss tilbake i skyttergravene,
vi skaper mer drama for dem.
Uansett hva vi har opplevd og har måttet gjennomgå med ONEFOUR,
hjelper det alle rundt meg, ikke bare meg selv.
Det hjelper familien min. Det betyr alt.
Suksess for dem
er først og fremst å kunne forsørge venner og familie.
Det er der de kommer fra.
Man lykkes ikke alene. Man tar med seg landsbyen.
Jeg husker da de først kom hit. J Emz sa alltid:
"Når vi blir store, kommer vi tilbake og pusser opp studioet ditt."
Bare to år senere kom de tilbake og pusset opp.
Det er ung musikk og unge talenter på vei opp.
Jeg elsker å høre på det.
De åpnet slusene for at mange artister, spesielt fra Stillehavsøyene,
begynte med musikk og fant ut at det var en karriere.
Jeg er veldig stolt av det vi har oppnådd.
Vi ville endre kulturen, og det gjorde vi.
Når alt kommer til alt, koker det ned til at den unge gutten i Mount Druitt
ser at disse rapperne som bor over veien, kommer seg ut på verdensscenen.
Plutselig får han den gnisten til å drømme på samme måte.
Jeg vil at folk forstår hvor viktig det er å finne noe man elsker og satse på det.
Om det er musikk eller noe annet.
Det var det eneste som hjalp oss å komme oss ut av mye av dritten.
ONEFOUR har hatt en enorm innvirkning på musikkbransjen som helhet i Australia.
Ironisk nok har ONEFOUR forbud mot å ha show.
Selv om de er grunnen til at alle får mer penger,
får ikke de sin del av paien, en pai de bakte.
Selv om vi tok den store smellen
og mistet turneer, mistet rappere, så skal vi ikke slutte sånn.
Aldri i livet.
Det er en av grunnene til at vi fortsetter.
Vi vet at sirkelen er større, og det er mye mer å miste om du taper.
Så vi kan ikke tape.
Heldigvis for oss hadde Laroi et nytt show neste dag.
På vei til showet på fredag kunne man føle på en angst
eller en nervøsitet, men også en spenning.
Vi visste ikke om det faktisk ville skje.
Vi kunne ikke risikere at politiet fikk nyss om det.
Hold dere ute av syne mens vi får politiet på den siden av bygningen.
Vi vil ikke at de skal forstyrre oss.
Vi må bli her, ute av syne. I tilfelle vi setter showet i fare.
Vi ber, Fader, om at showet ikke blir forstyrret på noen måte.
-Amen. -Amen.
-Hei, Lekks. -Hei, kompis.
Vi er på vei opp. Jeg ringer deg senere. Glad i deg, Lekks.
Vi fortjener å være der oppe.
Sydney, vanligvis
ville vi begynt på neste låt.
Men i kveld fortalte jeg på Instagram at jeg har en veldig spesiell gjest.
Før denne spesielle gjesten kommer ut, vil jeg si dette.
De har fått forbud mot å opptre i Australia.
Og vet dere hva?
Det gir jeg faen i.
I kveld skal jeg gi dem det de fortjener.
De skal komme ut og synge noen sanger for oss.
Kom igjen, Sydney! Lag litt lyd for deres egne ONEFOUR!
Dere vet hva faen klokka er! Kom igjen, Sydney!
Jeg er som Jay eller Drake i byen min
De sier ikke sånt til meg I byen
Brødrene mine er med meg Hei til gutta fra 70
Hei til gutta fra 60 De vet hva jeg kan
Hei til gutta fra 17 De vet hvordan jeg levde
For en følelse å gå i byen
De behandler meg som Gud Vi var seks stykker i bilen
De har visst problemer med meg Si det direkte
De er falske Kjører i strøket med Lamborghini-er
Gir noen dollar til gutta Takk for at dere holdt ut
Unnskyld Om dere følte kjærligheten var tapt
Nå klandrer de ONEFOUR For drillen
Gir oss skylden for Alt i Sydney
Gir oss skylden for Alt i Melbourne
Gir oss skylden for Alt i Brissy
Hvem er med meg? Jeg tuller ikke
Det har vært sånn hele tiden Ingen sa noe da…
Men nå har alle noe å si
Kom dere til helvete vekk
SIDEN FILMINGEN HAR CELLY OG LEKKS BLITT LØSLATT FRA FENGSEL.
ONEFOUR FÅR FORTSATT OPPMERKSOMHET FRA STRIKE FORCE RAPTOR.
SEKS MÅNEDER ETTER OPPTAK
…dere skal fremføre sangen deres, promotere den.
Det skjer ikke nå. Ingen sang, dansing. Ingen promotering.
Hva er problemet med sangen?
-Det er problemet. -Hva er galt med sangen?
Det har ikke noe med sangen å gjøre. Det er det at dere er her.
Men hvorfor stopper du sangen?
-Skal jeg gå i sirkler? -Bare svar på spørsmålet.
-Jeg prøver å forklare… -Du svarer ikke.
Opp mot veggen, alle sammen. Legg hendene mot den.
-Du svarer ikke. -Nei, dere hører ikke etter.
TIL MINNE OM VILZA OG HOLLABACK
Tekst: Trine Friis