Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ONEFOUR sunt primii rapperi de drill din Australia.
Genul e definit parțial de versuri pline de redări explicite
de acte de violență, inclusiv lupte între bande.
Se spune că puști de 13 ani se alătură acestor așa-zise bande
care imită cultura rap violentă din SUA.
Spunem că muzica pe care o promovează
incită la violență.
Publicul s-ar aștepta să o oprim.
Stați ascunși cât îi ducem pe polițiști în partea aia a clădirii ca să…
Trebuie să stăm aici, ascunși, în caz că pun în pericol spectacolul.
Nu știu cât de bine m-aș simți
dacă puștiul meu ar merge la unul dintre aceste concerte.
Mă tem că vor exista conflicte.
Băieții de la ONEFOUR sunt compozitori extraordinari.
Crezi ceea ce auzi.
Au avut cel mai mare impact cultural
și nu au putut cânta aici.
ONEFOUR a ajuns cel mai mare grup de hip-hop din țară,
dar poliția nu-i lasă să cânte pentru fani.
Fiecare concert pe care îl dau e oprit.
Povestea asta e o nebunie. Sunt ca N.W.A din țara asta.
Cam așa, da.
Poliția a gestionat situația într-un mod de-a dreptul absurd.
Ne rugăm, Tată,
ca spectacolul să nu fie întrerupt în niciun fel acum.
Cred că am avansat mult, dar, dacă nu putem ține spectacolul, gata.
Avem informații că e posibil să apară un conflict.
În niciun caz nu va fi spectacol în Noul Wales de Sud.
Voi face tot posibilul.
ONEFOUR: ÎMPOTRIVA TUTUROR PIEDICILOR
Nu m-am gândit niciodată
că o să ajung să fac o carieră din muzică.
Nu ne imaginam
că oamenii ca noi pot face muzică.
Nu era o variantă.
Am crescut în Mount Druitt, o suburbie din Western Sydney.
Acolo e o comunitate imensă de insulari,
iar noi suntem samoani.
Îi cunosc de-o viață pe majoritatea băieților.
Am crescut cu ei.
Eram copii obișnuiți.
Ne jucam mereu cu alții.
Las-o acolo!
Provenim din biserică. Nu știu cum naiba am ajuns așa.
ISUS E SOLUȚIA
Nu prea știam atunci,
dar, pe atunci, Mount Druitt era…
Era agitat.
Are acel stigmat de loc de care nu-i pasă nimănui.
Insularii crescuți în Mount Druitt aveau trei variante:
fotbalul australian, fabrica sau o viață de infractor.
La liceu, aveau o oră pentru insulari la care încercau să dea sfaturi.
Ne zicea: „Toți mergeți la pușcărie.
Absolut toți.”
Când m-am uitat prima dată la știri,
unuia dintre băieții de la biserică
îi crăpase capul un alt grup de băieți de aici.
Apoi, mereu vorbeau despre Mount Druitt la știri.
Dacă o făceau, era ceva nefavorabil.
Mount Druitt.
Tot Sydney e,
dar nu e cel din broșurile turistice.
Nu-ți dorești să mergi noaptea în Mount Druitt. Cu siguranță.
Grupurile comunitare imploră ajutor,
iar tinerii se tem să iasă.
Ca să ne simțim în siguranță, era…
Nu puteam umbla pe străzi.
Eram gata să ne apărăm reciproc.
Băieții au început să socializeze,
fiindcă unul dintre amicii noștri a ajuns să fie atacat rău.
Apoi băieții au ripostat.
Au zis:
„Ce facem? Nu putem sta aici degeaba.”
Apoi am început să ne plimbăm în gașcă mare.
Dacă cineva ne arăta lipsă de respect, interveneam imediat.
Toți aveau cuțitele, lamele și alte chestii pregătite.
Am considerat-o de la început o familie.
Când ne-au etichetat drept bandă, știam cum încearcă să ne descrie.
Mereu am avut altercații cu poliția.
Ne consideră infractori.
Ne băteau măr. Asta făceau.
Sunt înarmat.
Nu te apropia!
Sunt înarmat.
A fost o perioadă a vieții în care dădeam mereu de bucluc.
Am luat-o un pic razna.
Dar apoi am descoperit Street Uni.
Nu ne-am dat seama atunci cât de important va fi.
Esky era liderul de tineret care avea grijă de pacoste.
E un centru de tineret.
Aici pot simți apartenență și siguranță
în afara străzilor care ne înconjoară în Mount Druitt.
Oferim resurse și programe
în care tinerii nu s-ar implica de obicei.
I-am implicat și prin studioul de înregistrări.
Când ne-au prezentat studioul, acolo am rămas.
Era un studio gratuit de înregistrări. Era perfect.
Nu aveam bani atunci.
Ne-am apucat imediat. Ne-a plăcut. Am zis că puteam face așa ceva.
Am fost recunoscătoare că aveau spre ce să-și canalizeze energia
în afară de trăsnăile pe care le făceau.
Am zis: „Frate! Dacă asta vă place,
o să vă ofere siguranță și activitate, ca să nu stați pe străzi, accept.”
J Emz era, cu siguranță, liderul.
Se întorcea spre grup și zicea: „Voi stați acolo!
Tu stai după birou! O să înșfac microfonul și o să începem.”
Spenny…
Am auzit de Spenny înainte să-l cunosc.
Era cunoscut drept tipul din față
când venea vorba de încăierări.
Cred că Spenny era mereu durul.
Știa să rezolve ceva doar prin bătaie.
YP e fratele meu mai mic, fratele meu de cruce.
A fost mereu mezinul echipei.
Ziceau: „Esky, ascultă!”
Și îmi arătau un cântec.
Ascultam și întrebam a cui e vocea.
J Emz: „E fratele meu, YP.”
Eram uluit.
O familie de muzicieni.
Dacă ar fi să-l descriu pe Cell,
așa aș face-o:
e imprevizibil. E…
A avut o copilărie grea.
Celly a fost mereu talentat la rap. Îi plăcea să cânte rap.
Voia să-și folosească abilitățile ca să redea o imagine
a copilăriei în locuințele sociale.
Lekks a lucrat la Street Uni.
Era fratele mai mare care ne-a ajutat în studio când am început munca asiduă.
Lekks a fost mereu axat pe rap. Îi plăcea mult muzica lui.
Țin minte când mi-a arătat trupa Harlem Spartans,
grupul de drill de care era influențat.
Lekks a zis că acela e viitorul hip-hopului australian.
CANALIILE, CU VESTE NOI, SPARTANII, LA GÂTURI
NU UITA UNDE REPREZINȚI SPARTANII TE CAUTĂ CA SĂ-ȚI IA CAPUL
Muzica drill. Haz pentru toată familia.
E un stil de muzică rap apărut în Chicago
la începutul deceniului trecut, în anii 2010.
A fost un șoc pentru scena hip-hop,
foarte grosolan și foarte dur.
Un hip-hop mai violent și dur,
cu versuri explicite despre cum era viața pe străzi.
Multe referiri la înjunghieri, la împușcături.
A intrat în hip-hopul internațional dominant
când a trecut în Marea Britanie, mai ales în Londra.
Trupa ONEFOUR a fost atrasă de versiunea britanică a stilului drill.
Drillul e tenebros și înfricoșător, aproape ca un film de groază,
și cred că s-au identificat cu el când l-au ascultat.
Exact prin asta treceau.
Ne-a plăcut. Am zis că puteam face așa ceva.
Când am început să experimentăm, am început să creăm drill.
Toți: V-T-C V-o trag, copoilor! Lăsați banditul!
Suntem autenticii Mount Druittului
Înainte ca ONEFOUR să devină trupă,
erau cunoscuți în zonă drept…
Nu-mi place să zic „bandă”,
dar pentru asta erau cunoscuți.
În primele piese ONEFOUR,
vorbeau despre violența de pe străzi.
GATA MEREU SĂ ATAC LA VEDERE
NU RENUNȚ LA BĂTAIE LA RĂZBOI, TRAGEM TOATĂ NOAPTEA
Într-o zi, Spenny a participat la atelierele mele de muzică.
Voiam să împărtășim în mod circular ce am scris.
În timp ce spunea,
câțiva de la ONEFOUR au trecut pe lângă ușă și a zis:
„Spenny, hai! Se întâmplă ceva.”
Spenny se uită la mine și zice:
„Scuze, frate!” Iar eu zic: „Nu-i nimic.”
Spenny a lăsat carnețelul și a ieșit.
E precum yin și yang.
Ai strada,
iar apoi ai muzica.
În toată lumea e o luptă teritorială între bande,
din South Central LA în Brixton.
Sunt tineri care găsesc comunități mici
și vor apăra asta cu orice preț,
inclusiv sub încercarea unui cartier rival.
Mereu au existat probleme cu anumite zone.
Nu știu întreaga poveste din spate.
Crescând în contextul ăsta, am fost absorbiți de el.
Am ajuns într-un punct fără scăpare.
Când eram implicat în acea lume,
am fost părtaș la multe decese, în principal, crime comise de bande.
Toți, tineri de 20 de ani.
Mi-a schimbat viața,
iar acum lucrez ca jurnalist.
Violența devine mijlocul de a obține un statut în aceste zone.
Doar prin violență îți poți crea o identitate.
Poliția a încheiat în oraș o acțiune contra violenței și a posesiei de arme.
A existat un conflict permanent între două bande rivale,
îndeosebi între insulari din Pacific.
Vă asigurăm că, în fiecare zi, cei din organizație fac tot ce pot
ca să lupte cu cei implicați în conflict, pentru siguranța străzilor.
În acest caz, ONEFOUR se identifică cu „Mounty County”,
care are codul poștal 2770 în Greater Western Sydney,
aflați în război cu Inner West Brotherhood
sau 21 District.
GATA DE RĂZBOI
AVEM CÂINI LA TREABĂ O SĂ AUZI, AU MERS SĂ SE DREAGĂ
SĂ LE TRATEZE UN PIEPT SFÂȘIAT SÂNGERÂND PUTERNIC DIN CARNEA VIE
În piesele drill,
o mare parte din muzică presupune și insulte.
N-am vrut să cânt rap
până când n-am văzut asta ca pe un mod
de a jigni lume care nu-mi plăcea.
Când am intrat în studio, eram doar eu,
înflăcărat și știind că o să-i jignesc pe acești tipi cu asta,
fiindcă ne-au prins un prieten.
După aceea, parcă au întrecut măsura.
Pare o nebunie,
dar așa îmi plăcea să-mi compun muzica.
Îmi plăcea mult să-i supăr.
Drillul existent însemna piese jignitoare,
cu acel tip de platformă care permitea să creezi muzică
și să-ți spui povestea asociată cu rețelele sociale.
E un scandal mare.
Mă temeam că unele cântece
vor agrava violența din zonă.
Odată a avut loc un incident în gară.
S-a dus vorba că vine lume de la alt cod poștal.
Urma o încăierare uriașă.
La acea încăierare, s-a aruncat un Molotov în tunel.
Am zis că asta trebuie să înceteze.
Speranțe uriașe
de a încerca să oprești ceva vechi de zeci de ani.
Mereu vor exista conflicte și scandal.
Făceam ce voiam
și necazurile erau ceva obișnuit.
După aceea, am ajuns la închisoare.
Am intrat într-o altercație cu alt grup de băieți
și totul a escaladat.
A fost urâțel.
J Emz a fost închis. Fără el acolo, după vreo patru sau cinci luni,
și YP a început să aibă probleme.
În acea seară, la bar…
A fost o noapte foarte grea pentru noi.
Nu dau vina pe nimeni altcineva. Nu-i învinuiesc.
A făcut… E responsabil de ce face, dar…
Am mers la ziua unuia dintre băieți.
Australienii ăștia ciripeau.
Erau foarte nepoliticoși și rasiști.
Lekks era neajutorat. Nu putea face nimic, așa că am atacat.
Nu a existat niciun dubiu. Am făcut ce mi s-a părut corect atunci și…
Da.
Ar fi putut fi altfel.
Am fi putut vorbi cu ei, dar așa am procedat.
Nu știam să vorbim pe atunci.
Îmi amintesc că eram deznădăjduită.
A fost dezamăgitor,
fiindcă abia începeau să-și schimbe viața,
iar apoi se întâmplă asta.
Iar au probleme cu poliția.
Eu, Cell și ceilalți coautori am ieșit pe cauțiune în noaptea aia.
Am zis: „O s-o scoatem la capăt. Lasă, mamă! O să ne descurcăm.”
YP, Celly și Lekks așteptau sentința.
Între timp, muzica a început să se revigoreze.
Eram în studio în fiecare zi.
Am ajuns să compunem „What You Know”.
Piesa aia s-a difuzat la radio.
La Triple J. E Hip-Hop Show. Emisiunea lui Hauie.
DACĂ NE PRINDE POLIȚIA, FĂRĂ REGRETE LASĂ MUNCA DEPUSĂ
Urmăream trupa. Au început să-și promoveze noul single.
Talentul muzical al trupei ONEFOUR îi diferențiază.
Nu doar abilitățile și aplecarea către muzică,
ci și pionieratul în stilul lor muzical în Australia.
Am zis că sunt tari. I-am contactat și am zis:
„Înțeleg trecutul vostru legal.
Dacă vreți cu adevărat să scăpați prin muzică,
să vorbim!
Hau e cel mai tare.
Fără el, sincer, ONEFOUR n-ar exista.
A început să ne trezească.
Am început să ne spunem că am putea crea ceva din asta.
Conduc o casă de discuri asociată cu Sony.
Impulsionez și dau putere lumii din comunitatea mea,
fie de insulari din Pacific, fie hip-hop.
Una dintre întrebările principale a fost:
„În afara problemelor legale,
ce vă împiedică să reușiți?”
J Emz a zis: „Nu avem un spațiu profesional de înregistrări.”
„Bine. Dacă vă fac rost de un studio, vreți să veniți?”
Iar J Emz a zis: „Spune locul, ora, ziua și venim!”
Ne-am gândit că o să devenim vedete.
E prima intrare într-un studio adecvat.
Mersul la acel studio și apartenența la Sony
au transformat-o, probabil, în cea mai bună perioadă în muzică.
Atunci m-am familiarizat cu industria muzicală.
Văzând toate acele nume mari și figuri mari pe perete,
am simțit că aici vreau să-mi petrec restul vieții
și asta vreau să fac.
Am zis: „Veniți! Lucrăm.
Nu pot controla ce faceți în afara studioului.
Fără băutură, fără droguri, fără scandal.
Intrați, înregistrați, compuneți și gata.”
Toată treaba aia a fost grea, frate.
Suntem acolo în fiecare sâmbătă.
Terminăm treaba și plecăm.
Hau ne spunea mereu să ne asigurăm că scriem.
Am început să creăm muzica de top.
La una dintre primele întâlniri, am zis: „Bine, băieți.
Care e primul cântec?”
YP a zis că e „Shanks and Shivs”.
Am întrebat despre ce e.
A zis că e despre niște cuțite.
ȘIȘURI ȘI ȘURIE ȘIȘURI ȘI CE?
JUR CĂ E TOT CE NE TREBUIE CÂND MERGEM ÎN ACEA CĂLĂTORIE
Țin minte prima întâlnire în studio cu Hauie.
Nu încercam să-mi pun o mască.
Voiam să intru și să dau tot ce pot.
Hip-hopul a fost mereu un mod de exprimare pentru minorități și asupriți.
Muzica drill nu e atât de tehnică.
Trebuie să spui povestea cât se poate de autentic și pe șleau.
Cred că de asta e atât de eficient.
Nu există ascunzișuri. Nu sunt scorneli.
E o nebunie, dar face parte din muzică.
De asta e atât de periculos, pentru că e autentic.
CU SIGURANȚĂ
VOI RECIDIVA CU GAȘCA ASTA-I ÎNTREBAREA
POATE CĂ NU DAR CÂND RIVALII SE ÎNCORDEAZĂ?
SĂ LE-O TRAG
Când muzica a început să crească, am început să ne dăm seama
că ne trebuie cineva priceput la afaceri.
Și știam că Ricky era omul potrivit pentru a continua.
Știam că va fi greu. N-am știut în ce măsură.
Rick stătea cu noi tot timpul la întâlnirii.
Își vedea de treabă în colț,
dar avea mereu sfaturi.
Le admiram mult loialitatea reciprocă,
grija reciprocă.
Îmi doream să particip.
Îmi amintesc că le-am zis băieților:
„Ați putea avea succes.
Faceți un lucru în premieră.”
Nu-și dădeau seama.
Spuneau că nu. E o situație diferită.
Atunci lucram cu Laroi.
Îl credeam genul de puști
dornic să le arate chestii, curios de o legătură cu ei.
Laroi nu era atât de mare ca acum.
Era un alt puști obișnuit din Redfern.
Văzusem un clip cu ei cântând rap pe Facebook sau ceva de genul ăsta.
Mi-am dat seama imediat că au ceva deosebit.
Am învățat multe la întâlnirile din studio cu el.
Își făcea treaba, iar noi eram șocați.
„La naiba! Puștiul ăsta e un geniu.”
Cred că totul era o noutate pentru ei.
Cel mai tare a fost să văd evoluția lor constantă.
După două luni cu ei, am zis: „Lichelele astea sunt forță!”
Dacă nu te-a convins „Shanks și Shivs”,
te convingea „The Message”.
Știam că, pentru a avea impact pe scena muzicală,
trebuie facem ceva în premieră.
A fost prima piesă în care am renunțat la opreliști
și i-am dat drumul.
Ne-am gândit
că asta va atrage atenția poliției, a publicului.
Am zis: „Da, să ne descărcăm imediat!”
Am zis: „Futu-i! Dă-i drumul!”
S-a lansat „The Message”.
Ăsta a făcut ravagii.
O VIZIONARE
„Mamă, ghici! A ajuns la 500!”
Zic: „Cinci sute ți-au ascultat cântecul.”
El: „Mamă! Sunt 500.000!”
„Doamne! Cine naiba îți ascultă prostiile?” Adică…
A fost prima piesă cu un milion.
UN MILION
S-a terminat.
Să atragi milioane de vizionări în trei zile
era, în mare măsură, ceva nemaiauzit.
Era organic, fundamental, independent.
S-a răspândit prin viu grai și pe rețelele sociale și a explodat.
Erau uluiți: „Munca ne e apreciată. Milionul de vizionări e o nebunie.”
Nu mai văzusem asta în Australia.
Cel mai mult m-a surprins reacția internațională.
Cei care au reacționat au făcut cunoscută trupa ONEFOUR.
Prima dată am aflat reacțiile.
Nu știam că așa se face cu clipurile.
Clipul e făcut pentru divertisment.
Versurile și personajele sunt fictive
și nu trebuie interpretate literal.
Cred că fac lucruri rele,
dacă au avertismentul ăla.
În primul rând, a fost multă vâlvă în jurul cântecului.
Vreau să văd despre ce e vorba. Hai!
E CELLY ONEFOUR, WESTERN SYDNEY
AM FOST ÎN AREST PREVENTIV
ELIBERAȚI-I PE FREDDY, PE LEBBY PE RONDO, ELIBERAȚI-MĂ
ELIBERAȚI-I PE JUSTIN, PE JEFFS PE SEVENTY, PE ONEFOUR
Tocmai a numit vreo 50.000 care trebuie să fie liberi.
Cântecul a început cu un telefon de la închisoare.
Ce dracu'?
J EMZ, VETERAN ONEFOUR ȘEF ÎN MAHALA, ÎMI SPRIJIN PARTEA
CUNOSCÂND STRĂZILE ȘI PLĂCÂNDU-MI AM GĂSIT OBSESIA
M-AU PUS SĂ JOC, SIGUR
AM PRESAT ORICE RIVAL, JUR
- Vezi unde sunt afară? - Frate!
Sunt în fața tribunalului.
- Poftim? - Uite!
Tribunalul din Mount Druitt. Fac asta în fața tribunalului.
Corect, frate!
Cred că e provocarea supremă
din arta australiană contemporană recentă.
O înjurătură la adresa lucrurilor care i-au modelat.
FĂ PLINUL! HAI! CHESTII PE ȘOLDURI, RIVALI RISIPINDU-SE
RETRAG ȘIȘUL, ÎL SCOȚI PE AL TĂU VEDEM CINE PLECĂ PRIMUL
El: „Sunt un biet om! O să-l scot și te las să-l scoți.
O să arătăm cine o să moară primul.”
Ține-mă departe de ăștia de culoare!
Ce amuzant!
Accentul e chiar bun.
JOS, CÂND APUC OȚELUL MÂINILE SUS CÂND ADUC CIOCANUL
A început ca o noutate.
Apoi mi-am dat seama
că băieții chiar se pricep la rap.
DACĂ NU EȘTI ÎN LUPTĂ ȘI SPUI PROSTII
POȚI LUA ȘI TU MĂ VEZI MÂNCÂND BINE
AM SCOS BANUL LA SHOW ȘI ZIC
ZI-MI FESTUS CÂND AUZI APELUL
Lumea încă nu văzuse lume de culoare
cântând rap cu accent australian.
Nu știau că mulți existam.
Amândoi au cozi de cal.
Frate, cred că totul e din Rocksides.
- Ăia de acolo! Da. Îl știu pe The Rock. - Cum se numește? Samoan.
Credeau că australienii sunt ca în Neighbours, Home and Away.
Lara Bingle.
Steve Irwin.
Surferi înalți și blonzi.
ONEFOUR nu arată ca ei.
Au schimbat percepția despre cum arată Australia,
cum sună și ce se petrece.
SUNT FERICIT DE LA MARIJUANA A MEA TE DUCE ÎN AUSTRALIA
RIVALII, FALIȚI, NU SE POT LIPI JUMĂTATE, UN MUC ÎMPĂRȚIT
DE LA PRAF SUNT IRITAT AM RISCAT, ÎN EFECTE M-AM BLOCAT
TREI CIFRE, CA SCOTTY PIPPEN BĂTÂND ÎN BUCĂTĂRIE, GORDON RAMSAY
- Frate! - Nu, hai! Adică…
Trebuie s-o iau ușor. Altfel, o iau razna.
Frate! Clipul ăsta e super marfă.
Tipii ăștia înnebunesc pentru el.
Artiștii britanici mari au început să ne laude.
Probabil că a început Skepta.
Bravo, ONEFOUR! Toți bandiții.
Dave ne-a postat în povestea lui.
Erau artiști în plină glorie
și postau despre ONEFOUR.
Atâta iubire din afară, o nebunie.
RIPOSTA E OBLIGATORIE NU EXISTĂ EZITARE
Versul lui YP a fost emblematic, fiind doar un rezumat al esenței trupei.
ONEFOUR, provenim din locuri diferite. Nu vă plăcem.
INVESTIM ÎN ȘIȘURI ȘI ȘURIE E LUPTĂ, FACEM CĂLĂTORIE
NU-I POT NUMI RIVALI BĂIETE, BATEM RATAȚI
AM TOVARĂȘI, PRIVIND 10 I-AI VĂZUT PE AI TĂI PUȘI ÎN CUTIE
21 CE? DAR UNUL A FOST LOVIT CRED CĂ SE FAC 20
Vai de capul meu!
De fapt, e… Nu.
Dispari, frate!
Da, e al naibii de crud.
Există anumite limite în lumea din care făceau parte
pe care nu le încalci.
Mai ales când cineva a murit.
Nu îi provoci așa.
Unii ar spune că e lipsă de respect,
dar au zis-o, au înregistrat-o și au făcut rap în versuri.
Se referă la o moarte prin înjunghiere în banda rivală, 21 District.
Unul dintre membri e înjunghiat, e ucis,
iar ei rămân cu 20 de membri.
Cu acel vers, totul urma să se schimbe pentru ONEFOUR.
Mă și dezgustă,
dar, dacă arta e menită să-ți provoace sentimente,
ai reușit în ceea ce o privește.
Dar am și crezut că versul nu va plăcea.
Va fi foarte controversat.
Era șocant, problematic, dar palpitant.
Cincizeci de tipi cu cagule vorbeau despre obiecte ascuțite.
Exista un interes pentru ei.
După „The Message”, „Spot the Difference”,
iar apoi au progresat cu mai multe.
Am văzut.
Știai că e un nou început al hip-hopului australian.
Am zis că e un subiect tare și ar trebui prezentați.
A fost o filmare nebunească.
Vorbeau la telefon. Sunau lumea.
Spuneau că vin tipii ăștia.
A fost cea mai tare zi. Printre cele mai tari din viață.
Era o nebunie. Ieșise toată lumea din zonă.
Eram în parcare și se tot aprindeau rachete.
Mașinile făceau drifturi
și, deodată, au zis: „Să închidem naibii strada!”
Poliția nu putea face nimic, fiindcă aveai 300 sau 400 de puști
care asaltau, revendicau și preluau străzile din Mount Druitt.
Era diferită de oricare filmare a mea, fiind oameni care simțeau
că sunt auziți și văzuți în premieră.
Vedem luminile puternice și vedem copii,
iar ei ne urmăresc prin magazine, încercând să facă poze.
Era ca o iubire autentică de oraș natal.
Nu-mi pot imagina cum ar fi să fii copil aici
și să-ți vezi zona proiectată pe ecran și toată lumea să fie atentă.
Mi se face pielea de găină.
Zici deodată: „Am aceste visuri.
Le pot realiza, fiindcă cei de vizavi au făcut-o.”
ÎNCARCĂ CLIPURI SPOT THE DIFFERENCE
ONEFOUR, SUNTEM ÎNCĂ ACTIVI ÎNCĂ SPARGEM
DACĂ NU SUNT ACOLO, PE TEREN GARANTEZ CĂ LUCREZ
Anul 2019 a fost și este, fără îndoială, dominat de următorii invitați în studio.
ONEFOUR, în prezent, cea mai tare treabă din peisaj.
Sunt fenomen YouTube.
Au intrat în istoria muzicii australiene
cu scrisul lipsit de regrete, cu energia brută
și cu mândria din zona lor.
Am început să ne vedem cu multe reviste. Rolling Stone și restul, GQ.
Cum v-ați descrie acum?
Care e identitatea voastră?
Sunteți rapperi? Muzicieni?
Suntem muzicieni.
Taci naibii! Și ne pricepem la ce facem.
Apoi, toți din Australia au vrut să facă drill.
ASOCEREA CU AMICUL UNUI RIVAL E IREVERSIBILĂ
UN TÂNĂR A FĂCUT-O
ȘI A SUNAT: „OMOR CONFIRMAT!”
Toată lumea.
Are un mic dans australian.
Ați ajutat la popularizarea dansului Mounty Bop. Crește pe TikTok.
Nu a mai existat un asemenea impact în muzica australiană.
M-am simțit ca un superstar.
Da, a fost bine,
fiindcă ne-a schimbat modul de gândire
și cel de a privi viața.
Apoi, Dave a făcut un turneu în Australia.
A cerut ca ONEFOUR să-l susțină în etapele din Sydney și din Melbourne.
Era pe cale să le iasă.
TRIBUNALUL DIN MOUNT DRUITT
TRUPA DE RAP DIN SYDNEY SCAPĂ DE SUB CONTROL
ONEFOUR, 21 DISTRICT: RĂZBOAIE ÎNTRE BANDE, REVELATE
Nu am curajul polițistului, tăria mafiotului sau istețimea avocatului.
M-am făcut reporter criminalist.
Una e să ai un imn, alta e mesajul său ori modul în care e interpretat.
O gașcă de tineri
care vorbesc despre cât de duri sunt,
despre faptul că au cuțite, despre ura față de alt grup.
Imnurile pot fi benefice sau malefice.
Evident, ONEFOUR atrage puțină notorietate.
Devin cunoscuți.
Adevărata controversă în jurul lor a început cu niște numere de drill
apărute și în West Sydney.
Presa a devenit interesată de conflictele dintre rapperi.
Avem o presă în Australia, mai ales în partea conservatoare.
Tabloide ca Daily Mail și Daily Telegraph
au stârnit o fervoare a infracțiunilor bandelor acolo.
Aceste ziare se vând când vorbesc despre asta.
Le place să publice asta pe prima pagină, să creeze panică și isterie.
Crezând aceste ziare, ți-ai imagina Sydneyul ca orașul Gotham.
Ai crede că s-au înmulțit faptele violente,
criminalitatea a luat-o razna în zonă și totul e perpetuat de tinerii insulari.
Dacă privești cifre, nu e cazul.
De mult nu a mai fost orașul așa de sigur.
Țin minte că am descoperit trupa ONEFOUR într-un articol de ziar.
Mi s-a părut foarte interesant.
Ce naiba au făcut tipii ăștia ca să atragă atâta atenție mediatică?
La nivel internațional,
nu ai zice că avem o problemă gravă cu infracționalitatea.
În Australia, aceste probleme sunt legate de violența domestică
și de agresiunea sexuală,
dar presa se axează adesea pe aceste forme diferite de infracțiuni,
fie de criminalitate organizată, fie în rândul bandelor,
care par mai interesante și mult mai interesante pentru știri.
Sydneyul devine mai violent? Există aspecte.
Sydneyul tânăr, da.
Nu o spune Biroul de Statistici sau Recensământul,
ci o spun 40 de ani de raportare a criminalității în Sydney.
Toate tabloidele sugerau
că, dacă aceste trupe de muzică devin mai populare și mai importante,
violența va crește.
Ceva nu e bine în Noul Wales de Sud, mai ales în Sydney.
E înfricoșător.
Cel mai grav conflict urban într-o generație e alimentat de drill.
Da, incită. Fără îndoială.
Nu știu cât de bine m-aș simți
dacă puștiul meu de 14 sau de 15 ani ar merge la unul dintre aceste concerte.
Mă tem că vor exista conflicte.
Creăm muzică. Nu incităm la violență.
Nu-i punem pe oameni să iasă
și să facă ce zicem noi.
Presa nu a fost de partea noastră.
Detestau ce reprezentam.
De câte ori se întâmpla ceva pe stradă, dădeau vina pe noi.
Nu e nimic deosebit în arta care vorbește despre violență,
dar, când e vorba de hip-hopul din Western Sydney,
iar avem discuția aia.
Cred că asta se datorează persoanei care spune povestea.
JUR, SUNT PRINS ÎN MAHALA MIILE, PENTRU EA
MĂ SPETESC PENTRU EA JUNII AȘTEAPTĂ ACCEPTAREA
AȘA CĂ TE ROG SĂ NU VII
PARTEA MEA E PREA GREA PROȘTII TĂI NU SUNT GATA
SARI DIN MAȘINĂ, ÎNJUNGHIE-I CU PUȘTI CU CAGULE, CA NED KELLY
Aspectul controversat al trupei ONEFOUR le-a devenit o sabie cu două tăișuri.
Ceea ce a atras inițial către grup
s-a întors împotriva lor cu ajutorul trusturilor de presă
și, desigur, a poliției.
SECȚIA DE POLIȚIE DIN MOUNT DRUITT
Am crescut în Southwest Sydney.
În copilărie, am văzut impactul criminalității.
Rude au fost victime ale infracțiunilor.
Sunt determinat să sporesc siguranța în acest loc pentru toți.
Mă numesc Deb Wallace.
Prima mea secție, acum 40 de ani, a fost un loc numit Blacktown,
iar subsecția era Mount Druitt.
Cred că am văzut cum afectează
drogurile și infracțiunile bandelor o comunitate
și era o zonă care mă interesa în mod special.
Pe la mijlocul lui iulie 2019,
am început să vedem violența escaladând în rândul bandelor de stradă.
I-am văzut cu pancarte.
Le schimbau regulat,
deci nu erau structurate sau sofisticate.
Probabil că depășeau numărul cinelor gătite de mine.
Când am început să le vedem apărând, se numeau Greater West și District 21.
Apoi am început să vedem ONEFOUR
și să auzim despre niște versuri
pe care le folosea ONEFOUR.
Noi încercam să combatem și să le abatem atenția de la violență,
iar trupa folosea versuri
care, din punctul nostru de vedere, puteau incita la actele de violență
comise de bandele de stradă.
E bine înrădăcinat în drill că, dacă nu ai comis infracțiunea
sau nu ești în acea bandă, nu poți cânta despre acea activitate.
Știm că unii au fost implicați în atacuri grave.
Citind versurile din „The Message”,
vezi că sunt două grupuri.
Putem discuta despre rezultatul întâlnirii dintre ele.
Ideea era să trecem repede la treabă înainte să escaladeze.
Poliția de aici are de mult unități axate pe infracțiunile bandelor.
Acele grupuri au fuzionat într-o grupare numită Strike Force Raptor.
E o unitate tactică de elită puternică a poliției din acest stat,
care trebuie să întrerupă activitatea bandelor organizate
din Noul Wales de Sud, axată, în special,
pe bănuiți de terorism sau bande organizate de motocicliști.
În această perioadă, Strike Force Raptor
și-a început cruciada împotriva trupei ONEFOUR.
Poliția acestui stat a înființat o echipă de atac
pentru delincvența juvenilă răspândită în vestul orașului.
Se spune că puști de 13 ani se alătură acestor așa-zise bande,
care imită cultura rap americană violentă.
Faptul că aceste puteri au început să fie folosite
contra rapperilor și a celor din hip-hop
e inedit în istoria Australiei.
Când s-au axat pe noi, nu știam ce se petrece.
Nu știam de ce fac asta.
Eram percheziționați și atacați de poliție oriunde mergeam.
Folosesc poliție cu impact ridicat.
Se fac multe razii. Ești tras mult pe dreapta.
Există supraveghere intensă, lucruri din astea, ca să fie agresivi.
Avem o serie de legi în Noul Wales de Sud.
În special alte țări
nu ar permite sau nu ar înțelege asemenea puteri ale forțelor de poliție.
Părinții mei erau percheziționați peste tot.
Mergeau pe drum și erau opriți.
Când ai necazuri, nu ești sigurul afectat.
E afectată și familia.
Cine e la percheziția domiciliară? Familia mea.
Totul e întors cu susul în jos. Coșurile de gunoi, ghivecele, totul.
Fiica mea avea 14 ani.
Mergea spre partea din față a casei
când au intrat.
Aveau puști îndreptate spre ea și plângea.
Spunea doar: „Nu-mi împușcați câinele!”
Trebuie să trecem prin asta și să acceptăm.
Nu mă aștept să priceapă ceva cu care nu au crescut.
Ei sparg ușile.
Nu locuiesc în casa în care sunt sparte ușile.
Nu e o luptă dreaptă.
Ai o tabără cu o finanțare de 15 milioane de dolari
și o echipă de peste 100 de polițiști
împotriva câtorva rapperi care încearcă să facă opere de artă.
Fusesem o vreme fan al muzicii trupei ONEFOUR.
Mi s-a părut nemaipomenit ce făceau.
Mi-a amintit de ce am văzut în SUA
în anii '80 și '90 cu N.W.A.
Am făcut un documentar audio pentru ABC, radioul public australian,
numit License to Drill.
Am stat cu sergentul Trueman, șeful echipei care viza trupa ONEFOUR
și mi-a spus ceva șocant.
O să folosesc tot ce pot
ca să-ți fac viața un coșmar până când te oprești din ce faci.
O să-ți creez neplăcere în fiecare aspect al vieții.
Abilitatea lui Raptor,
pe care poliția locală nu o are,
este aceea că avem timpul, resursele
și tenacitatea ca, acolo unde avem o problemă,
să ne asigurăm că hărțuim legal acel grup
și că aplicăm toate măsurile posibile
până când grupul se dizolvă sau încetează comportamentul infracțional.
Și nu ne scuzăm pentru asta.
Modul în care poliția e folosită contra trupei ONEFOUR
e ceva nemaivăzut în Australia.
Și poliția știe că ce face îi va distruge.
Am primit un mesaj de la alt coleg:
„Echipa Raptor, poliția, face o prezentare despre trupa ONEFOUR
și efectele asupra tinerilor.”
Am zis: „Bine. Clar, trebuie să verific.”
Din perspectiva Raptor,
implicarea comunității e mereu esențială pentru poliție.
Realitatea e că poliția nu poate să mențină ordinea
în lipsa dorinței din partea comunității.
Principii fundamentale ale poliției.
Intri și ridică planșa de prezentare.
Zic: „Bine. Asta e trupa ONEFOUR.”
Erau vârstnici, preoți, lideri de tineret,
lideri comunitari, tineri.
Stăteam acolo,
iar ei erau aliniați în spate, la perete.
Purtau costumele echipei Raptor,
veste groase.
Da, ne arătau imagini cu tineri,
spuneau că acești oameni sunt posibili responsabili pentru violență
și prezentau versuri.
Cred că încercau educarea părinților
despre semne de implicare a tinerilor în bande.
Mi s-a părut că dau vina pe copiii mei pentru multe
și ziceau că e din cauza muzicii.
Ne-au adunat într-o cameră pe cei din Pacific
ca să ne zică să nu mai fim răi.
Dacă ești descris constant de poliție,
îți e teamă și nu te simți în siguranță în propria comunitate,
o să te enervezi.
Parcă tabăra grupului era împărțită în două.
Un grup spunea:
„Da, ONEFOUR promovează violența bandelor.”
Iar cealaltă jumătate zicea:
„Așa e, dar nu e imaginea completă.”
Lumea a fost foarte șocată. A plâns.
Îmi amintesc că, la jumătatea prezentării, niște oameni s-au ridicat și au plecat,
spunând că sunt membrii familiei lor.
Era menit să fie intimidant,
să ne cerceteze amănunțit comunitățile,
care se simt deja incomod.
E ridicol
să cheltuiască bani pe prostii de genul ăsta
când ar putea ajuta copiii de pe străzi.
E păcat, fiindcă ai atâtea resurse în spate.
Poți face atâtea ca să poți să influențezi lumea
și să construiești acea punte între tineri și poliție.
Apoi, unul dintre polițiști a zis: „Încep să dea concerte.
Au unul și cred că era într-un teatru din Sydney.”
Am zis: „Ne îngrijorează
că, dacă se ține, va fi o înfruntare.
Vor veni cei de la ONEFOUR,
dar și 21 District.
Dacă o fac, nu vor împărți bomboane.”
Știam că poliția
va încerca să facă tot posibilul să întrerupă,
dar nu știam cât de departe vor merge.
Polițiștii ăștia erau plini de idei grozave.
Au zis că vor vorbi cu organizatorii
și le vor spune îngrijorările noastre.
Le ofer spațiilor toate informațiile
și le spun:
„Nu puteți asigura siguranța desfășurării evenimentului.”
Costul biletelor nu va acoperi niciodată
numărul polițiștilor necesari organizării în siguranță.
Voi face asta la fiecare eveniment din Noul Wales de Sud
cât ține violența.
E absurd.
Da, s-a ajuns în punctul
în care organizatorii s-au săturat.
E prima dată
când ne-a fost oprit un spectacol.
Dacă găsești o posibilitate
de a scăpa din cartierele astea
și de a deveni cineva,
poliția îți spune apoi
că nu vei cânta niciodată live în orașul în care ai crescut,
pentru cei mai mari fani.
E demoralizant.
Ni s-a interzis să cântăm în Sydney,
dar nu însemna că nu putem cânta în alt stat.
Am rezervat un spectacol în Brisbane pentru 2.000 de oameni.
Am anunțat spectacolul,
iar biletele s-au epuizat în vreo 10 sau 15 minute.
ONEFOUR AGENDĂ DE TURNEU
Era important. Eram pentru prima dată cap de afiș.
Mi se pare că suntem puțin în prim-plan.
Sunt mândru.
Da.
Am lucrat strâns cu organizatorii evenimentelor,
tot insulari din Pacific.
Am avut grijă să fie vârstnici din comunitate
pe care să îi recunoască înainte să intre.
Și am lucrat îndeaproape cu comunitatea locală
pentru a nu exista probleme.
Toată industria muzicală din Australia vede spectacolul.
În primul rând, nu trebuie să existe semne de violență.
Adrenalina își face efectul. Suntem nerăbdători,
gata să urcăm pe scenă.
Dragă Tată, mulțumim că ne-ai reunit!
- Amin! - Hai, băieți!
Spectacolul din Brisbane. Era momentul să strălucească.
Atunci mi-am dat seama de câți fani aveam.
Era o nebunie să văd asta. Futu-i! Da!
Vom putea lăsa în urmă viața asta.
M-a făcut să-mi dau seama că vreau să fiu pe scenă.
După ce am arătat că putem organiza un eveniment în siguranță,
am crezut că n-ar trebui să fie probleme.
Începem „In the Beginning”
și toți o iau razna.
VORBESC DESPRE ATACURI DAR ȘTIU CĂ ÎNVINGEM
HAI ÎN ZONĂ! PRINS, TĂIAT NU E GATA PÂNĂ NU-S CAFTIȚI RIVALII
CE? MĂ CREZI NECIOPLIT?
FAIN! SĂ NE ÎNTÂLNIM! HAI!
Toți sunt optimiști, entuziasmați.
Am hotărât că e momentul perfect pentru un turneu național.
Melbourne, Adelaide, Perth, în Noua Zeelandă, înapoi în Sydney.
La câteva ore după anunț, suntem pe punctul de a vinde tot.
Repetăm și ne pregătim pentru turneul național.
Doar eu și gașca Am adus drillul în țara asta…
Băieții își parcurg repertoriul, foarte entuziasmați.
Tuturor le ies versurile, iar repertoriul se leagă.
Îmi place la nebunie acum! Super!
E super tare!
Vă iubim!
Mulțumesc tuturor!
Mulțumesc! E cea mai tare zi!
Apoi am primit un mesaj de la impresarul nostru
în care spunea că Raptor a abordat spații
din Melbourne și Adelaide.
Se pare că unul dintre spații e pe cale să se retragă
din cauza presiunii poliției.
Poliția trimite scrisori intimidante către spații pentru a spune:
„Dacă primiți această trupă să cânte, vom fi mai atenți
la unele încălcări privind vânzarea de alcool
care s-ar fi petrecut în ultimii doi ani
și poate că nu veți mai avea licența în viitor.
Oricine ar privi scrisoarea
probabil că ar interpreta-o aproape ca pe un șantaj.
N-am spus că nu pot cânta.
Aveam obligația
de a anunța spațiile despre posibilul risc.
Vreau să lămuresc faptul că nu poliția l-a oprit.
Localul a hotărât că nu erau pregătiți să permită să aibă loc concertul.
Când am citit e-mailul, m-am întrebat cum le zic băieților,
fiindcă o să le distrugă moralul.
Le-am zis să se așeze după repetiții și am zis:
„Am ceva noutăți.
Poliția face presiuni în Melbourne și o să-l pierdem.”
Și au zis: „Cât timp nu pierdem Sydneyul
și apucăm să cântăm acasă, e în regulă.”
A doua zi, am repetat din nou.
Am primit a doua veste: vom pierde orașele Adelaide și Sydney.
S-a întâmplat în fiecare zi. Am pierdut fiecare loc în câte o zi.
Niciun loc nu a vrut să colaborăm din cauza presiunii poliției.
Da, a fost sfâșietor.
Au vrut să riposteze, dar cum lupți?
Cum te lupți cu așa o enormitate?
Pentru un artist, e important să facă turnee.
Nu e doar șansa lor de a intra în legătură cu fanii
ci și aceea de a face bani frumoși.
E interesant. Cred că ar trebui să le dăm o șansă.
Au oportunitatea să se extindă la nivel internațional
și se știe
că îți câștigi banii din concerte.
Dacă îi înăbuși așa, îi termini comercial.
Nu vor avea nimic, ceea ce cred că e dezamăgitor
pentru un grup din Mount Druitt care s-a descurcat atât de bine până aici.
Singurul concert pe care am simțit că o să-l putem da,
poliția neputând interveni mult, a fost în Noua Zeelandă.
Am zis că rămâne măcar cel de acolo.
Din păcate, urma ca YP, Lekks și Celly să fie condamnați
pentru incidentul de la bar petrecut cu câțiva ani în urmă.
Singurii membri care puteau călători în Noua Zeelandă erau J Emz și Spenny.
Eram încântați să ieșim din țară
ca urmare a tuturor problemelor de acasă.
Am coborât, am trecut prin vamă
și mi-am dat seama că ceva e în neregulă,
fiindcă am văzut
destul de mulți polițiști.
Am ajuns la control.
În timp ce treceam ca să se verifice pașapoartele,
Spenny a încercat să treacă primul, iar poarta nu se deschidea.
Doar un X mare și roșu.
Cui i s-au luat pașapoartele?
Veniți voi trei?
Restul…
FORȚELE DE FRONTIERĂ
Au spus că i-a contactat Raptor din Australia,
spunând că intrăm în țară.
Ca șef al echipelor Strike Force Raptor și Gang Squad, e firesc
să dai orice date despre posibile riscuri
pentru altă comunitate sau pentru altă zonă.
Doar așa putem combate criminalitatea organizată.
Nu-i spunem altcuiva cum să-și facă treaba sau ce să facă.
Doar transmitem informațiile despre ce am găsit și ce am făcut.
Ne-au zis că J Emz nu va fi lăsat să intre în țară din cauza cazierului său.
Le-am explicat de ce am venit,
că J Emz nu e riscant pentru țară, că nu va încălca legea.
A venit să lucreze.
Au zis că nu îl lasă să intre și gata.
Am fost dezamăgit să bat atâta drum și să nu o pot face,
dar trebuia să anticipez. Înțelegi?
Când eram în celulă, am aflat
că Lekks, mezinul, și Celly au fost închiși.
P a primit patru ani.
Lekks, tot patru ani, iar Celly cred că a primit zece.
Ajungi într-o etapă în care devii indiferent.
Când a dat verdictul, îmi cunoșteam familia și a fost greu,
dar încă aveam starea aia de spirit.
Nu-mi păsa. Asta e viața.
I-am zis soțului:
„Indiferent de ce se petrece azi, nu plâng.
Nu o să-l încarc cu asta.”
Dar îmi amintesc că veneam acasă, traversam podul din port
și îmi ștergeam lacrimile.
Primirea veștii m-a distrus.
M-am gândit:
„Cum vom putea menține echipa cât lipsesc?”
Nu am crezut că vor primi atât.
Totul mergea foarte bine,
iar apoi a fost întrerupt.
Era cel mai prost moment.
REȚINUT
…declarație.
Spectacolul e oprit. Crezi că aș putea să-l dau singur?
Nici vorbă!
Ai fi nașpa.
Nici gând!
Trebuie s-o faci singur.
L-am compătimit pe Spenny, fiindcă era foarte presat.
Nu știam dacă vom continua cu spectacolul.
Futu-i! Tot dau spectacolul.
Anunță-i pe ai noștri!
Dă de veste…
Spectacolul trebuie să continue.
Nu ne pot opri.
Spectacolul trebuie să continue!
Nu aveam emoții. Eram mai mult furios. Voiam să dovedesc ceva.
Depășisem toate porcăriile încercării lor de a ne opri.
Voiam să mă uit în urmă și să zic:
„Nu ne-au distrus în noaptea aia.”
- Sper că ești gata pentru diseară. - Diseară!
E un concert mare,
dat de o trupă internațională
care tocmai a luat cu asalt lumea.
Îl vedeam pe Spenny gândindu-se
că era dedicat ideii,
dar nu știa cum va funcționa.
Dacă nu treci prin ce am trecut noi,
nu avem ce discuta, frate. Înțelegi?
Nu facem așa o muzică fiindcă vrem,
ci pentru că am trecut prin asta.
De asta le place,
fiindcă mulți au trăit aceleași experiențe, aceeași situație.
De asta o să vină lumea.
Știu că e autentic. Guvernul nu vrea să dăm spectacol.
Nu vor să fim mai buni, dar…
nu depinde de ei.
Oamenii vorbesc în numele lor.
Eram mai agitat cu cinci minute înainte.
Nu mergeau picioarele,
dar i-am dat drumul.
E multă presiune pe tine,
dar știa că are de susținut reputația trupei ONEFOUR.
Știa că fanii așteptau de mult timp.
Eliberați-l pe YP!
I-au dat lui Celly zece ani
și lui YP, patru.
Ascultați!
YP a compus asta înainte să fie închis.
Ascultați versurile! E o luptă pentru noi.
Ne zic „jucători” Cu cel mai mare respect
Faimoși în sistem N-am rămas mulți
Unul dintre momentele de mândrie.
Spectacolul spune multe despre caracterul grupului,
despre disponibilitatea reciprocă și despre cât de dedicați sunt muncii lor.
ÎNCERC SĂ TRĂIESC, BĂIETE SĂ MĂ AXEZ PE MINE
NU MĂ OPRESC PÂNĂ NU MĂ LASĂ LIBER
ANTRENEAZĂ-TE MULT, FRATE RĂMÂI FIDEL
ASCULTĂ! NU FI ALTĂ PRADĂ IROSITĂ ÎN SISTEM
ȘI O SĂ FII SUPER CÂND VIN SĂ TE CUNOASCĂ
ȘI SPUNE, FRATE BUN-VENIT LA PÂRNAIE
Am revenit la același lucru.
Raptor ne aștepta la aeroport.
Ne-au despărțit și au început să ne pună întrebări
despre ce am făcut.
Dacă știam că ceea ce facem e ilegal sau greșit.
Așa că ne-au cerut să semnăm acte de neasociere,
ca să spunem că nu ne vom asocia cu membrii grupului, cu rapperii.
Unul dintre cele mai puternice instrumente de care dispuneam
era legislația în materie de asociere.
Presupune să le spui oamenilor
că, asociindu-te cu persoana
care a fost condamnată pentru o infracțiune gravă,
s-ar putea să comiți o infracțiune.
Și îi avertizezi.
Ni s-a părut că era doar intimidare.
Trebuia să ne facă să ne temem să lucrăm cu trupa.
Îmi spuneau că nu mă pot asocia cu J Emz.
Începeam să am emoții. Era sau nu adevărat?
Dacă nu ne putem asocia, cum să creăm muzică?
Ar putea fi sfârșitul trupei ONEFOUR?
Lekks era deja închis. Celly, la fel. YP era pe cale să fie.
Spenny și J Emz ar putea continua să reprezinte?
Am rămas eu și Spenny
și avem multe de susținut acum, odată cu plecarea lor.
Cred că a fost cea mai proastă perioadă pentru noi.
Voiam să renunț și să nu mai fac asta.
Stresul mi s-a părut prea mare.
Da. Au existat momente în care am simțit
că tuturor ni se părea
că devine prea greu.
Cât mai putem suporta înainte să zicem
că pur și simplu nu merge?
Ne gândeam
cum naiba ieșim din situația asta.
Băieții ăștia și-au schimbat viețile în bine,
iar eu am văzut asta.
Parcă nu vor să-i vadă câștigând. Trebuie să le dai oamenilor o șansă.
Trebuie să le lași spațiu să crească. Nu-i poți opri.
Da, mă gândeam să mă întorc
și să fac ce știam:
să fac aceleași chestii vechi sau să cutreier străzile.
Unde e Spenny? Sună-l și…
Mereu încerc să fiu alături de echipă,
dar, până la urmă, sunt infractor. Mă cunoști.
Știu. Ți-ai dorit-o mult.
Sunt un infractor.
Nu e asta ideea.
Știam că băieții aveau nevoie să se detașeze o vreme.
Era trist că i-am pierdut pe Lekks, pe Celly și pe YP.
Mi s-a părut un moment bun să surprind sentimentul,
iar el ar fi baza sau inspirația din spatele unei muzici noi.
Am mers undeva în țară și am început să creăm muzică.
Scopul plecării era acela de a o compune cu B Wise.
Ne gândeam atunci cum le arătăm oamenilor
că grupul înseamnă mai mult decât e posibil să vadă.
Trebuie să găsești acel echilibru. Înțelegi?
Nu abandona total ceva ce funcționează!
Arăți doar evoluție.
Putem să gândim și să lucrăm altfel.
Știam că trebuia să ne bazăm pe ce se întâmpla atunci.
Apoi am compus un cântec numit „Home and Away”.
Dar nu ne simțim ca acasă N-am crescut cu acei…
L-am dedicat băieților din închisoare
și zonei din care provenim.
DA, AM CRESCUT ÎN MOUNTY E CASA CELOR VITEJI
AICI, RĂZBOI CU COPOII, CA BRAX NU NE SIMȚIM CA ACASĂ
N-AM CRESCUT APROAPE DE PLAJE
DAR TOT AM FRAȚI ÎN GOLF
BINE AȚI VENIT ÎN MT. DRUITT
Prin „Home and Away”, băieții încercau
să găsească ceva care să umple acel gol.
Au crescut uitându-se la Home and Away
și nevăzându-se reprezentați.
Vor ca următoarea generație de copii
să nu se concentreze la ce se întâmplă în golf,
ci să-și dea seama că viețile lor merită reprezentate și povestite.
În Home and Away, vezi doar palmieri, plaje și nisip.
Ni se pare că așa e privită Australia.
Ne-am gândit să le arătăm o altă latură a Australiei,
viața pe care o trăim
și imaginea părții noastre de țară.
Pentru anul viitor, am intrat într-un ritm de lucru și da.
În EP-ul Against All Odds,
au înregistrat strict ce simțeau atunci.
Mi-o imaginez o perioadă grea pentru J Emz și Spenny,
doar ei doi, mai ales înfruntând atâtea obstacole și piedici.
Avem multe în joc acum.
E altfel.
Am oameni care se bazează pe mine.
Telefonul vine de la centrul de corecție.
Băieți, sunteți la radio acum și știu că sunteți super.
O puteți face și pentru noi.
Ce părere ai?
Învăț să-l cânt. O să le dovedesc tuturor că se înșală.
La asta mă pricep. La a le-o dovedi.
E vorba despre ONEFOUR și noul lor EP,
din Mount Druitt în toată lumea.
Ce vreți ca toți să rețină din acest proiect?
Citiți titlul Against All Odds!
Poți fi încolțit cât vrei,
dar contează de câte ori te ridici și continui să lupți.
Așa e.
Am aflat că niște artiști internaționali au început să ne caute
și ne-am dat seama că e timpul să lucrăm.
Nimeni nu o va face în locul nostru. E treaba noastră.
Ferg a luat legătura nu noi.
AJ, Headie.
Am făcut și un cântec numit „My City”, la care a participat The Kid Laroi.
ACUZĂ TRUPA ONEFOUR PENTRU ATACURI
NE ACUZA PENTRU CE E ÎN SYDNEY
ȘI PENTRU CE E ÎN MELBOURNE
ȘI PENTRU CE E ÎN BRISSY
CINE MĂ SUSȚINE?
NU GLUMESC ASTA SE ÎNTÂMPLĂ
DE PE VREMURI
TOȚI AU TĂCUT CÂND L-AU LOVIT DAR ACUM TOȚI AU CEVA DE ZIS
Nu-mi venea să cred.
N-am văzut ca nimeni din hip-hopul australian
să fie chiar recunoscut
de o trupă străină pe care o admiram.
Tipii ăștia se află în fruntea vieții culturale actuale,
fiindcă hip-hopul e cel mai important gen din lume.
Totuși, în Australia, vrem să-l blocăm și să-l cenzurăm.
Dacă n-au voie să cânte
sau nu pot trăi din artă,
cred că ONEFOUR va fi un avertisment sumbru
pentru ce se întâmplă dacă alegi să lupți cu poliția australiană.
Dacă poliția reușește să distrugă o trupă,
e o zi neagră pentru țară și libera exprimare.
Foarte descurajant.
Te-ai întreba.
Ce rost are să fac muzică,
dacă nici măcar nu pot cânta pentru oameni?
Am auzit un zvon
conform căruia YP iese în curând
și cred că asta e doza de energie necesară acum trupei ONEFOUR.
Abia aștept să iasă.
Am făcut-o fără el, fără Lekks și fără Cell.
În sfârșit, e timpul să ne reunim și să mergem mai departe.
Vreau o filmare cu asta.
Apeluri video, în fiecare weekend. Mereu, noi doi.
Toți salută și zic: „Uite-o pe mama!”
Apoi vorbesc eu în restul timpului.
Mi-am dat seama ce vreau să fac. Vreau să fac muzică până la capăt.
Nu vreau să fac altceva când ies.
Doar muzică.
Abia aștept. E fratele meu.
Am așteptat ziua asta de când a intrat.
La naiba! I-am pregătit deja patul.
E închis de doi ani
și cred că s-ar putea să fie cam pierdut.
Când ești între acei pereți, poți fi prins și te simți nasol.
Crezi că așa vei fi tot restul vieții.
E puțin instituționalizat,
fiind închis la o vârstă fragedă.
A intrat la 18 ani,
dar vor veni lucruri mai bune când va ieși pe acele porți.
Cred că îți poți imagina la ce mă gândeam
înainte să ies pe porți.
Încă blocat. Încă mă uitam la toți de parcă voiam să-i atac.
Când am ieșit
și mi-am văzut surorile mai mici și mama,
a fost, într-un fel, incredibil.
Încă o îmbrățișare!
Am simțit un fel de anxietate.
N-am știut ce înseamnă asta, dar, imediat ce am ieșit, am observat.
Frate, e ciudat!
Conta că ieșeam și nu știam ce să fac.
M-am gândit că o să revin la vechile obiceiuri
și o să ajung iar la pușcărie.
Te simți bine?
Apoi, când eram afară, mi-am dat seama
de oportunitățile de care dispun acum.
Dacă nu-mi ating scopurile finale, e vina mea.
Atunci am luat atitudine și m-am impulsionat.
Să-i dăm drumul!
23 DE ORE, ÎNTR-O CELULĂ O ORĂ, ÎN CURTE
AIA MI-A DAT DESTUL TIMP SĂ CUGET
TRAIUL CU UCIGAȘII SCAPĂ CEI MAI PREGĂTIȚI
M-AM DEDICAT ÎNTRU TOTUL PREGĂTIND ARMA
N-O SĂ FIU BUN PÂNĂ NU-L LASĂ PE LEKKS
NICI DRĂGUȚ PÂNĂ NU-L LASĂ PE CHEF
Urmează întâlnirile în studio. Doar de luni până vineri.
Am început să-mi reiau obiceiurile și am zis:
„Știi ceva? Trebuie s-o faci acum. E slujba și munca ta.
Vrei să trăiești cinstit?
Asta trebuie să faci.”
E factorul decisiv.
Da, abia aștept.
Având în vedere tot ce s-a petrecut în jurul nostru și…
toate piedicile prin care am trecut,
e rândul nostru să ne vedem potențialul maxim
și să ajungem unde trebuie.
Dar ce să vezi? Raptor s-a întors.
NOUTĂȚI
Săptămâna asta, poliția statului a mărit miza
cu un avertisment către site-uri ca YouTube, Instagram și Spotify
că vor acționa contra materialului
care incită la violență sau la infracțiuni.
Din câte înțeleg, poliția se uită.
Nu e vorba doar de cântece,
ci și de postări, de conținut video
considerat o posibilă amenințare la adresa oricărei părți a comunității.
Vor aborda platformele: „Am vrea să vă uitați la asta.
Ni se pare periculos.”
Nu era vorba să mergem la YouTube
sau la o rețea socială și să le zicem ce să scoată.
Când consideram că mesajele incită la violență,
le spunem platformelor:
„Vă informăm. Voi hotărâți.
E adecvat scopului pentru cadrul vostru, drept companie?
Poliția încearcă să oprească muzica
de la a fi auzită, cântată și difuzată.
Trimit un mesaj către ONEFOUR sau către cei ca ei:
„Lăsați! Dacă o faceți, vă vom distruge.”
Dar poliția din acest stat
e un judecător potrivit pentru ce e acceptabil și ce nu?
Nu-mi vine în minte niciun alt moment din hip-hopul australian
în care muzicienii au fost cenzurați.
Și am auzit
printre cele mai violente melodii de hip-hop australian imaginabile.
Tipii ăștia pot urca pe orice scenă
din Melbourne sau Sydney oricând vor.
Atâta timp cât poliția din Noul Wales de Sud
cenzurează și blochează artiști de culoare,
mai avem cale lungă
în privința tipului de cultură acceptabilă și reprezentabilă.
Nu ne mai bat măr ca înainte,
dar, după mine, e și mai rău, frate.
Am încercat să trăim cinstit,
iar ei ne iau abilitatea de a munci
și de a ne descurca singuri.
Ar putea crede că ne pot opri un spectacol sau două.
Cred că doar îmi întețesc determinarea.
Nu mă voi opri acum din cauza lucrurilor pe care le tot fac.
ZIC CĂ DRILLUL E MORT ÎN AUSTRALIA O SĂ-L RELANSEZ
FRATELE ZICE: „TRECI ÎN STUDIO!” CÂNT SAU FAC RAP?
M-AM SĂTURAT DE RAPPERII CARE FAC PIESE ZIC DOAR MINCIUNI
ÎI ZIC TÂNĂRULUI SĂ NU SPUNĂ ÎNCEARCĂ SĂ LASE SĂ RUPĂ
AM FOST ÎNCHIS, M-AM CHINUIT CICĂ M-AM SCHIMBAT
ÎNCEARCĂ, VEZI REZULTATUL PE PROPRIA RĂSPUNDERE
POATE CĂ TAC, DAR PROVOACĂ-MĂ…
Clar, Raptor nu va renunța.
Din fericire, ne-a contactat un vechi amic.
Mi-a trimis un mesaj.
Îmi spunea că n-ar fi corect ca altcineva să cânte înaintea lui.
Așa că m-a contactat și m-a întrebat ce părere am.
În cei doi ani în care am lucrat cu ONEFOUR,
Laroi a devenit cel mai mare export muzical al Australiei.
Un superstar mondial.
Laroi ceruse ca ONEFOUR să-l sprijine în turneul național.
The Kid Laroi e printre cele mai mari vedete pop din lume
după ce a devenit faimos brusc acum câțiva ani.
A revenit, în sfârșit, în Australia pentru un mare turneu de arene în țară.
Încercam să-i conving să cânte în deschidere, în turneu,
și mi-au zis că e imposibil.
Mergeam de colo-colo
și zicea că nu vor putea face turneul
dacă ne anunță.
Am zis: „Bine. Știți ceva? E în regulă. Lăsați!”
Și da, o să-i aduc și nu o să-i spun nimănui, așa că…
De asta îi strecor joi în spectacol.
O să fie o nebunie.
Abia dacă au dat două spectacole live.
Să iasă pe scenă și să fie apreciați în fața a 20.000 de locuitori din Sydney
nu e puțin lucru.
În sfârșit, avem șansa de a cânta
fără să fim deranjați de niciun local.
Mulțumim, Kid Laroi! Oricum nu ajungem să dăm spectacole.
Te iubim mult, frate.
Așa e. Probabil îți cred micile scuze.
Unu, patru, iubire!
Ne vedem mai târziu. Ne vedem diseară.
E o nebunie că repetăm
știind că, în aceeași seară,
vom ieși în fața a 20.000 de oameni.
Va fi prima oară când cântăm cu YP pe scenă
în vreo trei ani.
E o nebunie să faci orice cu Kid Laroi la nivelul ăsta. O să fie important.
DUPĂ TREI ORE
Mandat de percheziție! Deschide ușa!
Da, poliția. Ne-au spart ușa cu piciorul
și au făcut razie în seara primului spectacol al lui Laroi.
E foarte neplăcut. E casa ta.
Apoi aleargă prin ea niște străini cu armele scoase,
întorcând-o cu susul în jos.
Îți poți imagina ce credeau mama și surorile mele.
Mi se pare
că nu e bine.
Casa a fost percheziționată și ne-au păzit doi polițiști
ca se asigure că nu părăsim camera.
De atunci, ne-am înfuriat.
Băieții nu vor veni. N-am putut veni la primul lui spectacol.
Nu poate fi întâmplare.
E un motiv în spate și un mesaj trimis de poliție
că nu noi deținem controlul, ci ei.
Da, sigur știau că o să apărem.
Ne pregăteam să plecăm la ora 18:00.
Casa le-a fost percheziționată la 15:30.
Dacă se deduce că Raptor s-a dus acolo făcând o vizită surpriză,
nu știu cât trebuie să-i fi surprins,
dar n-am face razie în casa nimănui pentru că ar urma să cânte la un concert.
În opinia mea, e o prostie.
Asta e treaba cu încercarea poliției de a ne opri. Dacă…
ne-ar puteau opri, am fi mai răi decât am fost vreodată.
Încercăm să scăpăm și să revenim în tranșee.
Le creăm mai multe probleme.
Indiferent prin ce am trecut
și prin ce a trebui să trecem cu ONEFOUR,
asta îi ajută pe toți din jur, nu doar pe mine.
Îmi ajută familia.
Înseamnă totul.
Pentru ei, succesul înseamnă,
în primul rând, să-și poată întreține prietenii și familia.
Asta înseamnă cultura și obârșia lor.
Nu reușești singur. Îți iei satul cu tine.
Când au apărut, îmi amintesc
că J Emz spunea mereu:
„Când o să devenim faimoși, o să revenim și o să-ți renovăm studioul.”
Iată! După doar doi ani,
au revenit și au renovat studioul.
Muzica tânără și tinerele talente tot apar.
Îmi place. Ador să ascult.
Au deschis calea
pentru multe alte acțiuni,
ca, mai ales insularii, să se apuce de muzică,
realizând că e o carieră viabilă.
Sigur că da! Sunt foarte mândru de ce am realizat.
Ne-am propus să schimbăm cultura. Am făcut-o.
La urma urmei, totul se rezumă la acel băiat de acasă, din Mount Druitt,
care vede brusc rapperii
care locuiesc vizavi
ajungând pe scena mondială.
Din senin, are sclipirea de a visa în aceeași direcție.
Vreau să se înțeleagă cât de important e
să găsești o pasiune și să o dezvolți.
Fie că e muzica, fie că e orice altceva.
Doar asta ne-a ajutat
să scăpăm de multe porcării trăite.
Prezența trupei ONEFOUR a avut un impact imens
asupra industriei muzicale de aici.
În mod ironic, nu poate da spectacole.
Deși toți primesc comisioane mai mari pentru ei,
ei nu-și primesc partea la care au contribuit.
Oricât am fost de afectați,
pierzând turnee,
pierzând rapperi,
nu vom ieși așa.
În niciun caz.
Și pentru asta vom tot lupta împreună.
Știm că cercul și tabloul sunt mai mari
și ai mult mai mult de pierdut, dacă pierzi.
Așa că nu putem pierde.
Din fericire pentru noi, Laroi a mai dat un show a doua zi.
Amuzant!
Pe drumul spre spectacolul de vineri, se simțea o neliniște
sau o tensiune,
dar și un suspans.
Nu știm dacă se va întâmpla.
Nu ne putem asuma riscul ca poliția să afle
ceva din toate astea.
Stați ascunși bine cât îi ducem pe polițiști în partea aia a clădirii!
Nu vrem să ne deranjeze.
Trebuie să stăm aici, ascunși, în caz că pun în pericol spectacolul.
Ne rugăm, Tată, ca spectacolul să nu fie întrerupt în niciun fel acum.
- Amin! - Amin!
- Salut, Lekks! - Salut, frate!
Salut! Urmează să urcăm.
Te sun mai târziu. Te iubesc, Lekks.
Merităm să fim acolo.
Sydney, de obicei,
am trece direct la următorul cântec.
În seara asta, v-am zis pe Instagram
că am un invitat special.
Înainte să vină invitatul special,
vreau să spun asta.
Li s-a interzis să cânte în Australia.
Și ce credeți?
Nu sunt de acord.
Așa că, în seara asta, o să le dau ce merită.
Vor veni și vor cânta câteva piese pentru noi.
Să-i dăm drumul, Sydney!
Aplaudați-vă trupa, ONEFOUR!
Știi pentru ce e vremea! Hai, Sydney!
Sunt ca Jay sau ca Drake în oraș Nu-mi pasă ce zic
Nu-mi vor zice asta Sunt în centru, frații, cu mine
Să strige cei din 70!
La fel, băieții din 60! Știu ce simt
Să strige băieții mei din 17! Știu cum trăiam. Ce senzație!
Merg prin oraș, parcă-s Dumnezeu Eram șase, mașina, pentru cinci
Am auzit că nu mă plac Le-am zis să vină
Se prefac, impostori Taie mahalaua în Lamborghini
Poate le dau fraților suta Mersi că l-ați ținut!
Regret dacă ai simțit Că iubirea e gata
Dau vina pe ONEFOUR Pentru atacuri
Pentru ce e în Sydney
Și pentru ce se întâmplă în Melbourne Și în Brissy
Cine mă susține? Nu glumesc
Asta se întâmplă De pe vremuri
Nimeni n-a zis nimic când a fost… Dar acum toți au ceva de zis
Marș din fața mea!
DE CÂND AM FILMAT, CELLY ȘI LEKKS AU FOST ELIBERAȚI DIN ÎNCHISOARE.
TRUPA ONEFOUR CONTINUĂ SĂ FIE URMĂRITĂ DE STRIKE FORCE RAPTOR.
LA ȘASE LUNI DUPĂ FILMARE
…trebuie să vă cântați și să vă promovați piesa.
E imposibil acum.
Nu e nicio piesă. Nici cântat, dansat, promovat.
Care e problema dacă o cântăm?
- Asta e întreaga problemă. - Ce are piesa?
Nu are legătură cu piesa, ci cu prezența voastră aici.
Dar de ce oprești cântecul?
- O să tot ajung în același punct? - Nu. Răspunde!
- Încerc să-ți explic… - Nu răspunzi direct.
Nicio problemă. Toți, la perete! Puneți mâinile pe el!
- Nu răspunzi. - Nu, nu asculți.
ÎN AMINTIREA LUI VILZA ȘI A LUI HOLLABBACK
Subtitrarea: Monica Tarău