Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
СІДНЕЙ, АВСТРАЛІЯ
ONEFOUR — перші австралійські дрил-репери.
Цей жанр визначається почасти текстами в супроводі графічних зображень
насильства, у тому числі, бандитських сутичок.
Вони кажуть, що діти від 13 років вступають у ці так звані банди,
які наслідують насильницьку американську реп-культуру.
Ми кажемо, що музика, яку вони просувають,
заохочує жорстокість.
Люди очікують що ми це зупинимо.
Не привертайте уваги, доки копи не перейдуть на той бік будівлі.
Ми ховаємося тут на випадок, якщо вони поставлять шоу під загрозу…
Не знаю, як я почувався б, якби моя дитина
пішла на такий концерт, адже я боюсь, що виникне конфлікт.
Хлопці з ONEFOUR — чудові автори пісень.
Знаєте, ви чуєте слова — і ви їм вірите.
Вони дуже вплинули на австралійську сцену, але не змогли тут виступити.
ONEFOUR — найбільший гурт у стилі гіпгоп у цій країні,
але поліція не дозволяє їм виступити.
Кожен концерт, який вони дають, просто скасовують.
Це просто божевілля. Вони ніби австралійські NWA.
Дуже на це схоже, так.
Те, як поліція повелась у цій ситуації, до біса безглуздо.
Ми молимося, Отче, щоб цього разу ніхто не перервав концерту.
Я відчуваю, що ми зайшли так далеко, але, якщо шоу скасують, усе скінчено.
Нам таємно повідомили, що є імовірність конфлікту.
У Новому Південному Уельсі цей виступ не відбудеться.
Я зроблю все, щоб це зупинити.
ONEFOUR ВСУПЕРЕЧ УСЬОМУ
ЗАХІДНИЙ СІДНЕЙ, АВСТРАЛІЯ
Я ніколи не думав про музику як про щось, що виберу в якості кар'єри.
Ми не уявляли, що такі, як ми, можуть робити музику.
Просто без варіантів.
Ми виросли в Маунт-Друїтті, передмісті Західного Сіднея.
Там проживає дуже велика острівна спільнота.
А ми самоанці.
Більшість хлопців я знаю все життя. Я з ними виріс.
Ми були звичайними дітьми, грали з іншими дітлахами.
Залиш це там.
Ми всі з церкви. Я не знаю, як ми до цього дійшли.
ІСУС — ЦЕ ВІДПОВІДЬ
Тоді ми цього не знали, але
Маунт-Друїтт був…
хаотичним.
Він ніби мав стигму — місце, на яке всім байдуже.
У моєму дитинстві острів'яни в Маунт-Друїтті мали три варіанти.
Або футбол, або завод, або кримінал.
У старшій школі
був урок для острів'ян, де вони давали нам поради.
Вчитель нам казав: «Ви всі сядете у в'язницю.
Усі, кожен із вас».
Коли я вперше побачив новини, там казали про хлопця з церкви,
якому проломили голову хлопці з іншої групи місцевих.
Відтоді у новинах завжди йшлося про Маунт-Друїтт.
І це завжди були негативні новини про Маунт-Друїтт.
Маунт-Друїтт. Це теж Сідней, лише не той, що в туристичних брошурах.
Вам не захочеться їхати в Маунт-Друїтт, коли стемніє. Ні, вам не захочеться.
Громади просять допомоги — молоді люди бояться виходити на вулицю.
Щоб ми почувалися в безпеці, це було…
Ми не могли ходити по вулицях й усе таке.
Це було так: я прикриваю тебе, а ти — мене.
Причина, з якої хлопці почали збиратися разом…
полягала в тому, що наші друзі зазнавали серйозних нападів.
Тоді хлопці прийшли
і сказали: «Що ми робитимемо? Ми не можемо просто тут сидіти».
Тож після цього ми почали ходити групами.
Якщо хтось нас зачіпав — бум, ми відразу переходили до справи.
Усі мали напоготові свої ножі Рембо, свої леза й усе таке.
Ми із самого початку дивились на це, як на сім'ю.
Коли на нас навішали ярлик банди, ми знали, як нас намагаються зобразити.
У нас завжди були сутички з поліцією. Вони бачили в нас злочинців.
Вони нас били. Саме це вони й робили.
Я маю пістолет.
Відійди.
У мене пістолет.
Це був такий час, коли ми постійно мали неприємності.
Трохи збочували зі шляху.
ВУЛИЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ
Але тоді ми відкрили для себе Вуличний універ.
Тоді ми не знали, як важливо це буде.
Ескі був молодіжним лідером, який дбав про нас, баламутів.
Вуличний університет — це молодіжний центр.
Тут вони почуваються своїми й у безпеці,
подалі від вулиць, які оточують нас у Маунт-Друїтті.
Ми надаємо ресурси й програми,
із якими молодь зазвичай не взаємодіє.
Нам вдалось зайняти їх справою
через студію звукозапису.
Коли вони познайомили нас зі студією, ми там застрягли.
Безкоштовна студія звукозапису. Ідеально для нас.
Тоді в нас не було грошей.
Ми за це схопились. Ми були в захваті.
«Ми могли б робити щось таке».
Я була вдячна, що вони знайшли, куди скерувати їхню енергію,
крім як прикростей, у які вони встрягали.
Тож я сказала: «Боже, якщо це ваше,
якщо це вбереже вас від проблем і забере вас із вулиці,
я не проти».
Джей Емз однозначно був лідером.
Він міг звернутися до групи й сказати: «Ви сідаєте тут.
Ти сідаєш за столом.
Я встану за мікрофон і почну».
Спенні…
Я чув про Спенні ще до зустрічі з ним.
Його знали як хлопця, який завжди попереду
у вуличних скандалах.
Думаю, Спенні завжди був міцним горішком.
Ми вміли вирішувати питання лише бійкою.
Вай Пі — мій молодший брат, мій брат по крові.
Він завжди був наймолодшим у команді.
Вони казали: «Йоу, Ескі, послухай це».
І показували мені пісню.
Я її слухаю. Я питаю: «Чий це голос?»
Джей Емз каже: «Це Вай Пі».
А я кажу: «Ого, бро, сім'я музикантів».
Якби я мав описати Селла, я сказав би…
Він як заряджена рушниця. Він просто… У нього було важке дитинство.
Селлі завжди був талантом у репі. Він обожнював читати реп.
Він хотів використати свої реп-навички, щоб показати,
як це — зростати у державному житлі.
Леккс колись працював у Вуличному універі.
Він, як старший брат, допомагав у студії, коли ми почали зосереджуватись на роботі.
Леккс завжди був людиною репа. Він любив свою музику, знаєте?
Пам'ятаю, як він показав мені «Гарлем Спартанс»,
гурт у стилі дрил-реп, який на нього вплинув.
Леккс каже: «Перед вами майбутнє австралійського гіпгопу».
ЧОРТИ В ЖИЛЕТАХ СПАРТАНЦІ ЦІЛИТИМУТЬСЯ ЇМ У ШИЇ
НЕ ЗАБУДЬ, ДЕ ТИ ЧИТАЄШ РЕП СПАРТАНЦІ ЙДУТЬ ЗА ТОБОЮ
Дрил-музика. Сімейна розвага.
Це стиль реп-музики. Він виник у Чикаго
на початку 2010-х років.
Це був шок для гіпгоп-сцени, дуже різкий і дуже необроблений.
Жорстокіший, колючий вид гіпгопу
з відвертими текстами про те, на що схоже життя на вулиці.
Багато згадувань про різанини, стрілянини.
Потрапивши в Британію, а конкретно в Лондон,
це зробилось частиною світового гіпгоп-мейнстриму.
ONEFOUR тяжіли до британської версії дрилу.
Дрил темний і лячний. Це майже як фільм жахів.
І я думаю, дрил справді говорив до них, коли вони його чули.
Це те, з чим вони зіштовхувались.
Ми були в захваті: «Можна робити щось схоже».
Тож, коли ми взялись експериментувати, ми почали грати дрил.
Усі кажуть: «До біса поліцію» Пішли ви, свині
Ми — рецепт Маунт-Друїтта
Ще до того як ONEFOUR стали гуртом,
у цьому районі їх знали як…
Я не люблю слово «банда»,
але їх знали саме як банду.
У ранніх треках ONEFOUR
вони казали про насильство на вулицях.
Я НЕ ВІДСТУПЛЮ ПЕРЕД БІЙКОЮ
ІДУЧИ НА ВІЙНУ, СТРІЛЯЄМО ВСЮ НІЧ
Одного дня Спенні прийшов на мою музичну майстерку.
Ми просто ходили по колу і ділились тим, що ми написали.
І, коли він говорив,
хтось із ONEFOUR підійшов до дверей й сказав:
«Спенні, треба йти. Там щось відбувається».
І Спенні дивиться на мене й каже: «О, вибач, приятелю».
Я кажу: «Усе гаразд».
І Спенні поклав записник і вийшов у двері.
Це як Інь і Янь.
У тебе є вулиця,
а тоді в тебе є музика.
Банди воюють за територію в усьому світі,
від Південного Лос-Анджелеса до Брікстона.
Це молоді люди, які знаходять маленькі райони
і захищають їх за будь-яку ціну,
навіть якщо на них зазіхне банда з району-суперника.
У певних районах завжди розгортались драми.
Я не знаю всієї історії, яка за цим стоїть.
Просто, коли ти в цьому зростаєш, це тебе засмоктує.
І однієї миті ти вже не можеш врятуватися.
Коли я зв'язався з цим світом,
я зіштовхнувся з численними смертями.
З бандитськими вбивствами.
Усі молоді люди за 20 років.
Це перевернуло моє життя, і тепер я працюю журналістом.
У цих районах насильство — це твій спосіб заробити собі статус.
Єдиний шлях зробити собі ім'я пролягає через насильство.
Поліція провела в усьому місті облави
з виявлення криміналітету й зброї.
Існує конфлікт між двома бандами-суперниками,
що переважно складаються з острів'ян.
Будьте певні, що кожного дня
чоловіки й жінки із цієї організації докладають усіх зусиль
до боротьби зі сторонами конфлікту із метою зробити вулиці безпечними.
У цьому випадку ONEFOUR підпадає під округ Маунті,
який має поштовий індекс 2770 і знаходиться у Великому Західному Сіднеї,
і вони були у війні з «Внутрішнім західним братерством» або 21-м районом.
ГОТОВІ ДО ВІЙНИ
У НАС ІЗ СОБОЮ ДЕКІЛЬКА ПСІВ ПОТІМ У ВЕТЕРИНАРА
ЇМ ЗАШИВАТИМУТЬ РОЗІРВАНІ ГРУДИ ЇХНЯ ПЛОТЬ СТІКАТИМЕ КРОВ'Ю
У дрил-треках велика частина музика — це вигукування образ.
Я ні коли не хотів читати реп, доки не побачив у цьому спосіб
картати людей, які мені не подобаються.
Коли я ішов у студію, я був сповнений ентузіазму
і буквально знав, що ображатиму цих людей своїми текстами,
бо вони зачепили одного з наших друзів.
Цим вони немов переступили лінію.
Звучить дико, але саме так я і любив створювати свою музику.
Я любив ображати їхні почуття.
Дрил-музика — це були треки з образами
зі своєрідною платформою створення музики
і можливістю розповісти свою історію вкупі із соціальними мережами.
знаєте, це такий собі срач.
Я боявся, що деякі пісні
спровокують ще більше насильства в районі.
Якось на вокзалі стався один інцидент.
Ходили чутки, що до нас їдуть люди з іншого району.
Очікувалася масштабна сутичка.
Під час цієї сутички в тунель кинули коктейль Молотова.
Ми сказали, що потрібно це зупинити.
Великі надії, так?
Спробувати зупинити щось, що відбувається десятиліттями.
Завжди були присутні конфлікт і драма.
Ми просто робили, що хотіли, і неприємності були звичайною річчю.
Після цього я опинився у в'язниці.
Ми встрягли в перепалку з іншою групою хлопців,
і це переросло в бійку.
Було дуже серйозно.
Джей Емз сів у в'язницю. Без нього через чотири-п'ять місяців
Вай Пі теж почав потрапляти в неприємності.
Тієї ночі в пабі…
Та ніч була для нас просто жахливою.
Я не звинувачую інших хлопців. Це не їхня вина.
Він зробив… Його вчинки — це його вчинки, але…
Ми пішли на день народження одного з хлопців.
Ці озі поливали нас брудом.
Вони поводились грубо і як расисти.
Леккс безпомічний. Він нічого не може. Тож ми атакували.
ВАЙ ПІ
Це не питання, розумієте?
Я зробив те, що видавалось правильним тієї миті…
Так.
Усе могло б бути інакше. Ми могли б з ними поговорити.
Але ми повелися саме так. Тоді ми не вміли говорити.
VIP LOUNGE
Я просто пам'ятаю, як у мене впало серце.
Це було великим розчаруванням, бо вони лише почали налагоджувати життя.
А тоді сталось це.
У них знову проблеми з поліцією.
Я, Селл та інші співучасники тієї ночі вийшли на поруки.
Я кажу: «Ми це здолаємо. Не хвилюйся, мамо. Усе буде добре».
Вай Пі, Селлі й Леккс чекали на вироки.
Доки вони чекали, почала народжуватись музика.
Ми щодня були в студії. Результатом стала пісня «Що ти знаєш».
Цю пісню почали грати на радіо.
На «Тріпл Джей». Там є програма «Гіпгоп-шоу». Шоу Гауї.
ЯКЩО КОПИ НАПАДУТЬ ЦЕ НІЧОГО
НЕ ГОВОРИ ЗІ МНОЮ ПРО ПРАЦЕЗДАТНІСТЬ
Я стежив за цією групою.
Вони просували свій новий сингл.
Музикальність ONEFOUR справді вирізняє їх поміж інших.
Не лише їхні здібності і їхнє бажання робити музику,
але і те, що вони перші за своїм звуком в Австралії.
Я подумав: «Так, ці хлопці талановиті».
Я їм сказав:
«Я розумію, що у вас проблеми із законом, хлопці,
але, якщо ви справді хочете, щоб музика допомогла вам їх розв'язати,
зустрінемося».
ЛЕККС
Гау — людина.
Без нього, чесно кажучи, не було б ONEFOUR.
Він нас пробудив.
Ми почали собі казати: «Ми могли б щось із цього зробити».
Я керую лейблом, який є сумісним підприємством із Sony.
Я той, хто просуває і надихає людей моєї спільноти,
як Тихоокеанських остров'ян, так і представників гіпгоп-культури.
І я поставив їм важливе запитання:
«Крім проблем із законом,
що ще заважає вашому успіху?»
Джей Емз сказав: «О, у нас немає професійної студії звукозапису».
«Гаразд, отже, якщо я дам вам студію, ви прийдете?»
І Джей Емз відповідає: «Назви місце, час і день — і ми там будемо».
Ми подумали: «Чорт, ми будемо зірками».
Ми вперше йдемо в нормальну студію.
Ходити в ту студію і бути частиною Sony —
це, мабуть, був найкращий період у нашому музичному житті.
Саме тоді я познайомився з музичною індустрією.
Коли я побачив усі ці великі імена й ці великі обличчя на стіні,
я відчув, що решту мого життя я хочу бути саме тут
і займатися саме цим.
Я сказав: «Ви приходите — ми працюємо.
Я не можу контролювати те, що ви робите поза студією.
Жодного алкоголю, жодних наркотиків, жодної драми.
Тут ви записуєте музику, пишете, і це все».
Усе це було важко, бро.
Щосуботи ми були там.
Просто зроби роботу і йди.
Гау завжди нам казав: «Не забувайте писати».
Ось, коли з'явилась наша найкраща музика.
На одній із перших сесій я сказав: «Гаразд, хлопці.
Яка пісня буде першою?»
Вай Пі каже: «У нас є пісня, яка називається «Ножаки й різаки».
«От лайно! Про що ця пісня?» «Ну, вона про декілька ножів».
НОЖАКИ Й РІЗАКИ НОЖАКИ Й ЩО?
ПРИСЯГАЮСЬ, НАМ ПОТРІБНО ЛИШЕ ЦЕ КОЛИ МИ ТУДИ ЙДЕМО
Так, я пам'ятаю нашу першу сесію із Гауї.
Я не намагався натягувати маску. Я просто хотів іти й читати свій реп.
Гіпгоп завжди був соціальним ліфтом для меншин і пригноблених.
У дрил-музиці не так важливо добре володіти технікою.
Тут важливо розповісти історію якнайавтентичніше й якнайрізкіше.
Думаю, саме тому дрил такий ефективний.
Ти бачиш те, що отримуєш. Жодної брехні.
Це божевілля, але це просто частина музики.
Він такий небезпечний ще й тому, що він реальний.
МОЖНА СКАЗАТИ
ЧИ Я ПОРУШУ ЗАКОН ЗНОВУ ЦЕ ПИТАННЯ
МОЖЛИВО, НІ, АЛЕ ЩО Я ЗРОБЛЮ КОЛИ ВОРОГ ЗАГРАЄ М'ЯЗАМИ?
ПІШЛИ ВОНИ
Коли музика почала рости, ми усвідомили:
«Чорт, нам потрібен хтось, хто знає ділову сторону речей».
І я знав, що потрібно було звернутися до Рікі.
Я знав, що буде важко. Я не знав, наскільки важко буде.
Рік сидів із нами на сесіях увесь час.
Він займався в кутку своїми справами, але завжди мав для нас пораду.
Я захоплювався їхньою вірністю один одному,
тим, як вони дбали один про одного. Я захотів бути частиною цього.
Пам'ятаю, я говорив із хлопцями й казав:
«Це може бути для вас корисно.
Ви робите те, чого раніше ніхто не робив».
Вони були до цього неуважні: «Ні, це інша ситуація».
Тоді я працював із Лероєм.
Я подумав, йому було б цікаво щось їм показати,
познайомитись із ними.
Лерой тоді був значно молодшим.
Він був просто черговою нормальною дитиною з Редферна.
Я побачив відео, де вони читали реп, на фейсбуці чи ще десь.
Я відразу зрозумів, що вони особливі.
Ми багато чому навчились на сесіях у студії із ним.
Він щось робив, а ми були шоковані.
«Чорт забирай! Ця дитина — геній».
Для них це все було новим, гадаю.
Найкрутішим було бачити постійний розвиток їхнього процесу.
Через пару місяців співпраці з ними я кажу:
«Боже, це вже наступний рівень».
Якщо вас не переконали «Ножаки й різаки»,
вас переконало «Послання».
Ми знали: для того щоб вплинути на музичну сцену,
ми маємо зробити щось абсолютно нове.
Це був перший трек, коли ми просто прибрали всі фільтри
і пішли вперед.
Ми думали: «Це приверне увагу поліції і громадськості».
Я сказав: «Так, давайте випустимо це прямо зараз».
Ми сказали: «До дідька. Випускаймо це».
«Послання» вийшло. Ця пісня просто вибухнула.
ПОСЛАННЯ - ONEFOUR 1 ПЕРЕГЛЯД
«Мамо, вгадай що? Уже 500!»
«Ура. 500 людей прослухали вашу пісню».
«Привіт, мамо! 500 000!»
«О боже! Хто взагалі слухає вашу маячню?»
Перша пісня з мільйоном переглядів.
Це був просто чортів кінець гри.
Набрати мільйони переглядів за три дні —
це було щось нечуване.
Це було так органічно, стихійно і незалежно.
Сарафанне радіо і соцмережі, а тоді вибух.
Вони були такі: «О боже.
Людям подобається те, що ми робимо. Мільйон переглядів».
В Австралії такого ще не було.
Думаю, найбільше мене здивувала міжнародна реакція.
Завдяки блогерам ONEFOUR набули справді вибухової популярності.
Ми дізнались, що таке реакція.
Ми не знали, що це роблять із музикою.
Це відео зроблене з метою розваги.
Текст і персонажі пісні вигадані
і не мають сприйматися буквально.
Із таким дисклеймером, вони, мабуть, роблять якісь погані речі.
ПОСЛАННЯ
Спершу навколо пісні було багато ажіотажу.
Я хочу побачити, про що це. Ходімо.
ЦЕ СЕЛЛІ ONEFOUR ІЗ СІДНЕЯ
МЕНЕ ТРИМАЮТЬ ПІД ВАРТОЮ
ЗВІЛЬНІТЬ ФРЕДДІ, ЗВІЛЬНІТЬ ЛЕББІ ЗВІЛЬНІТЬ МЕНЕ
ЗВІЛЬНІТЬ ДЖАСТІНА, ЗВІЛЬНІТЬ ДЖЕФФСА ЗВІЛЬНІТЬ ONEFOUR
Бро, він назвав десь 50 000 людей, яких потрібно звільнити.
Ця пісня почалась із чортового дзвінка з в'язниці.
Типу, якого біса?
ДЖЕЙ ЕМЗ, Я ВЕТЕРАН ONEFOUR ГОЛОВНИЙ У СВОЄМУ РАЙОНІ
КОЛИ Я ПОЗНАЙОМИВСЯ З ВУЛИЦЕЮ
Я ЗНАЙШОВ СВОЮ ПРИСТРАСТЬ
Я ВІВ М'ЯЧ, ЦЕ БЕЗ ПИТАНЬ
БАЧУ ЧУЖАКА — ЖЕНУ ЙОГО В ШИЮ
-Бачиш, де вони стоять? -Бро!
Вони біля будівлі суду.
-І що? -Дивись.
«Суд Маунт-Друїтта», і вони роблять це перед судом.
Те, що треба.
Це найпровокаційніша річ у сучасному австралійському мистецтві останніх років.
Таке «пішли ви» усім, хто сформував цих хлопців.
ШУКАЙ НЕЗАМКНЕНІ ТАЧКИ ДИВИСЬ, ВОРОГИ ТІКАЮТЬ
МИ ДІСТАЄМО НОЖІ ПОБАЧИМО, ХТО ЗДРИСНЕ ПЕРШИМ
Він сказав: «Я дістану свій. Я дам тобі витягнути твій».
Подивимось, хто помре першим╗.
Тримайте мене подалі від цих чуваків.
Це так кумедно.
І щодо акценту. У них дуже гарний акцент.
ПРИГНИСЯ, КОЛИ Я ХАПАЮСЬ ЗА СТАЛЬ РУКИ ВГОРУ ПЕРЕД МОЇМ МОЛОТКОМ
Це починалось як щось нове, але тоді я зрозумів:
«Ого, ці хлопці справді вміють читати реп».
ЯКЩО ТИ НЕ В ЦІЙ ГРИЗНІ І ТИ ЗАЛИВАЄШ
ДІСТАНЕШ І ТИ Я МАЮ ДОБРИЙ АПЕТИТ
Я ДІСТАВ БАБКИ ЗА ШОУ І КАЖУ
Світ ще не бачив кольорових людей, які читали реп із австралійським акцентом.
Вони не знали, що ми існуємо.
Вони обидва носять хвости.
Бро, я думаю, це все з «Роксайдз».
О, той їхній чувак.
-Як це? Самоанці? -Так, я знаю «Рок».
Їхнє уявлення про австралійців будувалось
на основі «Сусідів» і «Додому і в дорогу».
Лара Бінґл.
Стів Ірвін.
Високі блондини-серфери.
ONEFOUR на них не схожі.
Вони однозначно змінили уявлення про вигляд австралійців —
саме це, схоже, і відбулося.
Я ПІД КАЙФОМ ВІД ГАНЖІ МОЯ ТРАВА МОЖЕ ТЕБЕ ВКЛАСТИ
ЦИМ ЧУЖАКАМ ДО МЕНЕ ДАЛЕКО ПІВ КОСЯКА — ОСЬ ЇХНІЙ УДІЛ
ВІД КОКАЇНУ МЕНІ НЕСПОКІЙНО
Я КИНУВ КУБИК І ЗАСТРЯГ У ДЖУМАНДЖІ
ТРИЗНАЧНІ ЧИСЛА НІБИ Я СКОТТІ ПІППЕН
ЧИ ЯК ҐОРДОН РАМЗІ НА КУХНІ
-Йоу, брате. -Ні, давай…
Спокійніше. Інакше я втрачу контроль.
Бро, це відео — просто вогонь. Ці чоловіки реально вставляють.
Найкращі артисти Британії почали нас підтримувати.
Мабуть, першим був Скепта.
ONEFOUR круті. Ці ґанґстери.
Дейв запостив нас у своїй історії.
Це найкращі артисти у своєму жанрі,
і вони публікували ONEFOUR.
Ця любов із-за океану — просто кайф.
ПОМСТА ОБОВ'ЯЗКОВА ЖОДНИХ «МОЖЛИВО» ЧИ «АЛЕ»
Рядок Вая Пі іконічний,
адже це був такий стислий підсумок того, про що був цей гурт.
ONEFOUR, ми звідси. Ти звідти. Ти нам не подобаєшся.
МИ ІНВЕСТУЄМО В НОЖАКИ Й РІЗАКИ ДЕСЬ БІЙКА — МИ ЙДЕМО
ВОНИ НАМ НЕ СУПЕРНИКИ МИ Б'ЄМО — ВОНИ ПАДАЮТЬ
У МЕНЕ Є ДРУЗІ, А ТИ ПОБАЧИВ ЯК ТВІЙ ДРУГ ЗІГРАВ У ЯЩИК
21 ЩО? АЛЕ ОДНОГО ВИРУБИЛИ ХА, ГАДАЮ, ТЕПЕР ЇХ 20
Матінко моя.
Це справді… Ні.
Відвали, чуваче.
Так, це до біса безжально.
У світі, в якому вони жили, були певні лінії,
які ти не переступаєш.
Особливо, коли хтось помер, ти справді не захочеш
їх так провокувати.
Хтось назвав би це неповажливим,
але вони це сказали, записали і зачитали.
Це рядок про смерть від ножа
члена банди-суперниці під назвою «21-й район»
Одного члена зарізали ножем, і він помер,
тож у банді тепер 20 членів.
Із цим рядком для ONEFOUR усе змінилось.
Це викликає в мене відразу,
але, якщо мистецтво має викликати в тебе почуття,
ти досяг у цьому мистецтві успіху.
Але я думав, що люди зненавидять цей рядок.
Це буде так суперечливо.
Це шокувало. Це кидало виклик. Але, боже, це було захопливо.
П'ятдесят хлопців у балаклавах обговорюють гострі предмети.
Вони викликали хвилювання.
За «Посланням» було «Знайди різницю»,
яка підняла їх іще на щабель вище.
Ми це бачили.
Це був новий світанок австралійського гіпгопу.
Я подумав: «Це крута історія. Треба про них писати».
І це була шалена зйомка.
Люди дзвонили по телефону.
«Ці хлопці йдуть. Вони йдуть».
Це був найкращий день. Один із найкращих у моєму житті.
Увесь район був на вухах. Людей було повно, боже.
Ми були на парковці, люди запалювали смолоскипи,
автівки робили пробуксовку,
і раптом вони кажуть: «Перекриємо чортову дорогу!»
Копи нічого не могли зробити, бо це було три-чотири сотні людей,
які захопили вулиці Маунт-Друїтта, заявивши на них претензію.
Це не було схоже на жодну мою зйомку, бо там були люди, які відчули,
що їх чують і бачать уперше в житті.
Ми бачимо яскраві вогні і бачимо дітей,
і вони йдуть за нами, намагаючись зробити фото й усе таке.
Це було схоже на щиру любов рідного міста.
Не уявляю, як це — бути дитиною у Маунт-Друїтті,
бачити твій район на екрані і знати, що весь світ на тебе дивиться.
У мене шкіра береться сиротами.
Вони ніби зрозуміли: «Я маю мрії і можу їх здійснити,
тому що ці хлопці через дорогу це змогли».
ЗАВАНТАЖИТИ ВІДЕО
ЗНАЙДИ РІЗНИЦЮ
ONEFOUR, МИ АКТИВНІ МИ ДОСІ ГРАБУЄМО
ЯКЩО МЕНЕ НЕМАЄ В ПОЛІ ГАРАНТУЮ, ЩО Я ПРАЦЮЮ
У 2019-му домінував і, безсумнівно, досі домінує наступний гість у цій студії.
ONEFOUR, найгарячіше явище на сцені у ці дні.
Це феномен YouTube.
Вони потрапили в австралійську історію музики
завдяки безсоромним текстам, грубій енергії
і гордістю за свій район.
Ми почали зустрічатися з журналами.
«Ролінґ Стоун», GQ тощо.
То як би ви описали себе зараз? Яка ваша ідентичність?
Ви репери? Ви музиканти?
Ми чортові музиканти.
Ми виділяємося. Добре робимо свою справу.
Після цього всі в Австралії хотіли грати дрил.
Я НЕ ОБ'ЄДНАЮСЬ ІЗ ВОРОГАМИ ЦЕЙ МІСТ СПАЛЕНИЙ
ОДИН МАЛИЙ ЇДЕ
І КАЖЕ: «УБИВСТВО ПІДТВЕРДЖЕНО!»
Просто всі.
Це такий невеликий австралійський танець.
Ви популяризували танець маунтібоп.
Увесь тікток у ньому.
Це безпрецедентний вплив австралійської музики.
Я почуваюсь суперзіркою.
Так, це було приємно, бо це змінило наш умонастрій
і наш погляд на життя.
А тоді Дейв поїхав у тур Австралією.
Він попросив ONEFOUR підтримати його в Сіднеї і Мельбурні.
Для них це ось-ось мало статися.
СУД МАУНТ-ДРУЇТТА
СІДНЕЙСЬКИЙ РЕП-ГУРТ ВИХОДИТЬ ІЗ-ПІД КОНТРОЛЮ
ONEFOUR, 21-Й РАЙОН: СІДНЕЙСЬКІ БАНДИТСЬКІ ВІЙНИ
Мені бракує сміливості, щоб бути копом чи бандитом,
і ума, щоб бути юристом, тому я став репортером.
Одна справа — мати гімн,
але важливо, що каже цей гімн і як його інтерпретують.
Група молодих хлопців,
які кажуть про те, які вони жорстокі,
як вони носять ножі й ненавидять іншу банду.
Гімни можуть бути позитивними й негативними.
Очевидно, ONEFOUR набирають поганої слави. Вони робляться популярними.
Суперечність навколо ONEFOUR виникла, коли в Західному Сіднеї
з'явились декілька інших дрил-гуртів.
ЗМІ вхопились за міжусобні війни між цими реперами.
В Австралії є ЗМІ, особливо консервативні.
Таблоїди, як «Дейлі Мейл» і «Дейлі Телеграф»,
роздмухали вогонь бандитських злочинів у Західному Сіднеї.
Ці газети продаються, коли говорять про злочини.
Вони радо розміщають це на передовиці.
Вони люблять нагнітати паніку й істерику.
Якщо вірити цим газетам,
можна подумати, що Сідней — це Ґотем.
Можна подумати, що тут епідемія злочинності,
що злочинність неконтрольована
і що все це продовжується завдяки молодим острів'янам.
Але цифри кажуть, що це не так.
У Сіднеї давно не було так безпечно.
Уперше я прочитав про ONEFOUR
у газетній статті,
і я подумав, що це дуже цікаво.
Що в біса зробили ці хлопці, щоб привернути таку увагу ЗМІ?
У міжнародному масштабі не скажеш,
що в Австралії є серйозні проблеми зі злочинністю.
Злочинність в Австралії — це переважно домашнє насильство
і зґвалтування.
І все ж увага ЗМІ прикута до цих інших форм злочинності,
організованої або ж бандитської, якщо хочете, злочинності,
яка, судячи з усього, більш захоплива і більше варта новин.
Чи в Сіднеї більшає насильства? Є аспекти.
Серед молоді Сіднея — так.
Я кажу це не на основі даних Бюро статистики чи перепису населення,
я кажу це, бо вже 40 років пишу про злочинність у Сіднеї.
Усі ці таблоїдні газети натякали на те, що,
якщо ці музичні гурти набудуть більшої популярності й слави,
насильства буде ще більше.
Щось не так у Новому Південному Уельсі, у Сіднеї.
Це дуже лякає.
Найгірший урбаністичний конфлікт за покоління розпалює дрил-реп.
Так, він заохочує. У цьому немає сумнівів.
Не знаю, як я почувався б,
якби моя 14- або 15-річна дитина пішла на один із цих концертів,
адже я боюсь конфлікту.
Ми робимо музику, а не заохочуємо насилля.
Ми не змушуємо людей іти й робити речі, про які ми кажемо.
ЗМІ ніколи не були на нашому боці.
Вони ненавиділи те, що ми репрезентуємо.
Коли на вулицях щось відбувалось, вони просто звинувачували нас.
Немає нічого унікального в мистецтві, яке говорить про насильство,
але, коли йдеться про гіпгоп у Західному Сіднеї,
у нас знову ця дискусія.
І я думаю, справа в тому, хто саме розповідає цю історію.
Я В ПАСТЦІ РАЙОНУ ЦІ ГРОШІ ДЛЯ РАЙОНУ
ГНУ СПИНУ ДЛЯ РАЙОНУ МОЛОДЬ ХОЧЕ ЗАСЛУЖИТИ ПОВАГУ
ТОЖ НЕ ПРИХОДЬ У РАЙОН
МІЙ БОКОВИЙ ВАЖКИЙ ТВОЇ ЙОЛОПИ НЕ ГОТОВІ
ВИСТРИБУЮ З ТАЧКИ І АТАКУЮ
ГРАБУЮ ЧОРТОВІ ТАЧКИ ЯК НЕД КЕЛЛІ
Суперечливий аспект ONEFOUR став їхньою палицею з двома кінцями.
Те, чим гурт приваблював людей,
використали проти них великі медіакорпорації
і, звісно, поліція.
ПОЛІЦЕЙСЬКИЙ ВІДДІЛ МАУНТ-ДРУЇТТА
Я ріс у Південно-західному Сіднеї.
У дитинстві я бачив наслідки злочинності.
Мої родичі були жертвами злочинців,
тож я був мотивований зробити це місце безпечнішим для всіх.
Мене звуть Деб Воллес.
Мій перший поліцейський відділ 40 років тому був у містечку Блектаун,
а підвідділ — у Маунт-Друїтті.
Гадаю, я бачила шкоду,
яку приносили громаді наркотики й бандитська злочинність,
і це була сфера, яка особливо мене цікавила.
Імовірно, була середина липня 2019-го,
коли ми побачили, як зросла активність цих вуличних банд.
Вони носили свої логотипи.
Вони постійно їх змінювали,
тобто вони не були структурованими.
Логотипів було більше, ніж я зготувала їсти в житті.
Коли вони щойно з'явились,
вони називались «Великий захід» і «21-й район».
Тоді ми побачили ONEFOUR.
І ми почули про тексти пісень,
які використовували ONEFOUR.
Там, де ми намагались відволікти дітей від насильства,
ця група використовувала тексти, які, на нашу думку,
потенційно могли заохотити акти насильства,
які вчиняли вуличні банди.
У дрил-репі укорінена думка, що, якщо ти не вчиняв цього злочину
або не був членом цієї банди, ти не можеш про них співати.
Ми знали, що дехто з них брав участь у серйозних нападах.
Якщо ви читали текст пісні «Послання»,
то це, по суті, дві групи, знаєте,
і вони говорять про те, що станеться, якщо ці групи прийдуть одна до одної.
Ми мали швидко за це взятися, перш ніж це набере обертів.
Поліція штату мала підрозділи, які займаються бандитською злочинністю.
Ці підрозділи об'єднали в сили, які називаються ударною групою «Хижак».
Це елітний тактичний підрозділ поліції Нового Південного Уельсу,
який заважає організованій бандитській діяльності
у Новому Південному Уельсі і який фокусується
на підозрюваних у тероризмі або організованих мотобандах.
Приблизно в цей час ударна група «Хижак»
почала свій хрестовий похід проти ONEFOUR.
Поліція штату створила спеціальну ударну групу
для боротьби з епідемією молодіжної злочинності в Сіднеї.
Вони кажуть, що діти від 13 років вступають у ці так звані банди,
які беруть за приклад насильницьку американську реп-культуру.
Той факт, що ці сили почали використовувати
проти реперів і людей гіпгоп-спільноти
є безпрецедентним в історії Австралії.
Коли вони за нас узялись, ми не знали, чому.
Не знали, чому вони це роблять.
Поліція робила на нас облави, хай би куди ми йшли.
Вони застосовують охорону правопорядку сильного впливу. Облави. Часті зупинки.
Постійне стеження та інші дії з метою вкрай тебе роздратувати.
У Новому Південному Уельсі є комплекс законів,
які, імовірно, не дозволили б за кордоном,
адже не не зрозуміли б, якби їхня поліція мала таку владу.
Моїх батьків обшукували, хай би куди вони йшли.
Вони могли їхати по дорозі, і їх зупиняли.
Коли зіштовхуєшся з таким, це зачіпає не лише тебе.
Це зачіпає твою сім'ю.
Коли у моєму домі облава, хто в будинку? Моя сім'я.
Вони все перевертали. Відра для сміття, горщики з квітами — усе.
Моїй доньці було 14.
Вона йшла в напрямку дому, коли зайшла поліція,
і вони скерували на неї зброю, а вона плакала.
Вона тільки й казала, що: «Не стріляйте в мого собаку!»
Ми маємо через це проходити. Ми маємо з цим жити.
Я знаю, що вони не зрозуміють те, у чому не росли.
Вони вибивають двері.
Вони не живуть у цьому домі, двері в який вони вибили.
Це нечесна битва.
У вас є одна сторона, яка має 15 мільйонів доларів фінансування
і більше 100 поліцейських у штаті,
проти кількох реперів, які намагаються займатися мистецтвом.
Так, деякий час я був фанатом музики Onefour.
Я вважав їхні роботи неймовірними,
і вони нагадували мені Сполучені Штати
початку 90-х – кінця 80-х із їхніми N.W.A.
Я робив для ABC, державного мовника Австралії, документальний аудіофільм
«Ліцензія на дрил».
Я сів із сержантом Труменом, головою групи, яка займалась ONEFOUR,
і те, що він розповів, мене просто шокувало.
Я зроблю все, що в моїх силах, щоб твоє життя стало нестерпним,
доки ти це не припинищ.
Я зроблю твоє життя некомфортним у кожному його аспекті.
Сила «Хижака»,
на відміну від місцевої поліції,
у тому, що ми маємо час, ресурси
і впертість, які, коли існує проблема,
ми використовуємо, щоб законно переслідувати цю групу,
вживаючи всіх можливих заходів,
доки ця група або не розпадеться,
або не порве зі злочинністю.
І ми за це не вибачаємося.
Те, як поліцію використовують проти ONEFOUR,
є чимось досі не баченим в Австралії.
І поліція знає, що їхні дії їх зламають.
Я отримав це повідомлення від мого колеги.
«Команда «Хижах», поліція, роблять презентацію про ONEFOUR,
і це має вплив на молодь».
Я кажу: «Так, мені однозначно треба на це подивитися».
З куту зору «Хижака»,
залученість громади сидить в основі охорони правопорядку.
Реальність така, що ми не можемо підтримувати порядок,
якщо громада не хоче, щоб ми це робили.
Фундаментальні принципи охорони правопорядку.
Отже, ти заходиш, і вони вмикають презентацію.
І вони кажуть: «Так, усі, це ONEFOUR».
Тож там були старші люди, священики, молодіжні лідери,
лідери громади, молоді люди.
Ми там сиділи,
а вони вишикувались уздовж стіни.
Вони були у формі «Хижака», знаєте, у цих щільних жилетах.
Вони показували нам молодих людей
і казали, що ці люди потенційно відповідальні за насильство,
і вони приводили деякі тексти.
Гадаю, вони хотіли навчити батьків
розпізнавати, коли їхні діти потрапляють у банди й усе таке.
Я відчувала, що вони звинувачують моїх дітей у багатьох речах,
і вони казали, що це через музику.
Нас, тихоокеанських острів'ян, зібрали там, щоб сказати нам,
щоб ми припинили бути поганими.
Якщо поліція постійно малює вам негативний образ
і ви почуваєтесь незахищеним у вашій власній громаді,
ви розізлитеся.
Було враження, що ця група розбилась на два табори.
Один табір казав:
«Так, ONEFOUR пропагує бандитське насильство».
А інший табір відповідав:
«Так, але це ще не повна картина».
Було багато шоку. Були сльози.
Пригадую, деякі люди вставали і йшли
посеред презентації,
сказавши: «Це члени нашої сім'ї».
Це було скероване на те, щоб залякати,
щоб ретельно вивчити наші спільноти,
які й без того почуваються не на своєму місці.
Це так безглуздо,
що вони витрачають гроші на таке лайно,
у той час як могли б допомогти дітям на вулицях.
Це ганьба, адже у вас так багато ресурсів.
Можна стільки зробити, щоб встановити контакт із людьми
і побудувати міст між молоддю й поліцією.
Тоді один із моїх офіцерів сказав: Вони дають концерти.
Схоже, вони запланували один у театрі в Сіднеї».
І я кажу: «Якщо цей концерт відбудеться,
матиме місце кривава сутичка, бо прийдуть не лише ONEFOUR,
але й «21-й район.
Якщо вони прийдуть, вони там не солодощі їстимуть разом».
Що ж, ми знали, що поліція
спробує зробити все можливе, щоб зірвати цей концерт.
Але ми й гадки не мали, як далеко вони підуть.
Бо поліція мала стільки чудових ідей.
Вони хотіли поговорити з імпресаріо
і розповісти їм про наші побоювання.
Я надаю усю інформацію закладам і кажу їм:
«Ви не можете забезпечити безпеку на цьому заході.
Вартість квитків ніколи не покриє
кількість поліцейських, необхідну для такого заходу.
Я робитиму це для кожного заходу в Новому Південному Уельсі
до припинення насильства.
Це смішно.
Так, дійшло до моменту,
коли імпресаріо були ситі по горло.
Уперше за весь час
один із наших концертів скасували.
Якщо ви знайдете можливість вирватись із цих районів
і чогось досягти,
а тоді поліція скаже вам, що ви ніколи не виступатимете наживо
в місті, яке вас виростило, для ваших найбільших фанатів,
це дуже деморалізує.
Нам заборонили грати в Сіднеї,
але ми могли грати в іншому штаті.
Ми забронювали шоу в Брісбені. На 2000 людей.
Ми анонсували концерт,
і протягом приблизно десяти хвилин усі квитки були розкуплені.
ЖУРНАЛ ТУРУ ONEFOUR
Це було серйозно, бо ми вперше були гедлайнерами.
Я відчуваю, що ми в центрі уваги. Я цим пишаюся.
Так.
Ми тісно співпрацювали з промоутерами заходу,
теж тихоокеанськими острів'янами.
Ми подбали, щоб у кімнаті були присутні старші представники спільноти,
яких упізнає молодь.
І ми тісно співпрацювали з місцевою громадою,
щоб запобігти неприємностям.
Уся музична індустрії Австралії
дивиться це шоу.
Головне — це повна відсутність ознак насильства.
Адреналін б'є в голову, і ми сповнені завзяття.
Ми готові вийти на сцену.
Любий Отче, дякуємо, що зібрав нас разом.
-Амінь. -Ходімо, хлопці.
Концерт у Брісбені. Це була їхня мить слави.
Тоді я усвідомив, скільки у нас фанатів.
Бачити це було фантастикою. Чорт, так!
Ми справді зможемо залишити це життя позаду.
Я зрозумів, що сцена — це те, де я хочу бути.
Показавши, що ми можемо безпечно провести захід,
ми думали, що проблем тепер не буде.
Ми випустили «На початку», і всі шаленіли.
ВОНИ КАЖУТЬ ПРО ДРИЛ АЛЕ ЗНАЮТЬ, ЩО МИ ВИГРАЄМО
ПРИХОДЬ СЮДИ ТЕБЕ ПОРІЖУТЬ
Я БИТИМУСЬ ДОКИ НЕ ВИРУБЛЮ ВСІХ
ЩО? ДУМАЄШ, Я БРУД?
ТО ЗУСТРІНЕМОСЯ ЗРОБІМО ЦЕ
Усі дуже позитивні, дуже схвильовані.
Ми вирішили, що це ідеальний час для турне по країні.
Мельбурн, Аделаїда, Перт, далі Нова Зеландія, і назад у Сідней.
Через пару годин після оголошення ми майже розпродали всі квитки.
Ми проводимо репетиції і готуємося до національного туру.
Лише я і банда Ми познайомили цю країну із дрилом…
Хлопці проходяться по своєму сету, сповнені ентузіазму.
Кожен відточує свої рядки, і сет набуває завершеної форми.
Це чортова любов, крихітко! Це просто божевілля!
Ми тебе любимо!
Справді дякую вам усім.
Дякую! Це найкращий день у житті!
Тоді я отримую повідомлення від нашого імпресаріо,
який каже, що «Хижак» зв'язався із закладами
в Мельбурні й Аделаїді.
І, схоже, одне з місць ось-ось скасує захід
через тиск з боку поліції.
Поліція надсилає листи з погрозами закладам і каже:
«Якщо ви дозволите їм грати, ми придивимося до випадків
зловживання вами ліцензією на продаж алкоголю
які могли мати місце за останні роки,
і, можливо, у майбутньому ви втратите цю ліцензію».
Будь-хто, прочитавши цей лист,
імовірно, інтерпретував би його як щось близьке до шантажу.
На нашу думку, вони ніяк не могли виступити.
Ми просто були зобов'язані
повідомити цим закладам про потенційний ризик.
Я хочу внести повну ясність і наголосити, що не поліція скасувала шоу.
Заклад сам визначив, що вони не готові провести цей концерт.
Прочитавши того листа, я подумав: «Як сказати це хлопцям?
Це знищить їхній дух».
І після репетиції я їх посадив і сказав:
«У мене є новини.
Поліція тисне на Мельбурн, тож ми втратимо Мельбурн».
Вони кажуть: «Якщо ми не втратимо Сідней,
якщо ми зможемо виступити вдома, то нічого страшного».
І наступного дня ми знову репетирували.
Я отримав другу частину новин, що ми втратимо Аделаїду і Сідней.
Так, це відбувалося день за днем. Ми втрачали по місцю на день.
Жоден заклад не хотів мати з нами справи через тиск поліції.
Для нас це була трагедія.
Вони хотіли дати відсіч, але як тут боротися?
Як боротися проти чогось такого великого?
Гастролі для артистів — це дуже важливо.
Це їхня можливість не лише взаємодіяти зі своїми фанатами,
але й можливість заробити дуже хороші гроші.
Це цікаво, адже я думаю, що цим хлопцям варто дати спробувати.
У них є шанс вийти на міжнародну арену,
і це відомий факт, що концерти приносять артистам гроші.
Придушуючи їх так, ви перекриваєте їм комерційні шляхи,
і в них нічого не буде, а це, гадаю, велике розчарування
для групи хлопців із Маунт-Друїтта, які дуже старались, щоб зайти так далеко.
Єдиний концерт, який, видавалося, ми точно зможемо дати
і якому поліція не зможе завадити, це Нова Зеландія.
Я сказав: «Принаймні є Нова Зеландія».
На жаль, Вай Пі, Леккс і Селлі усе ще мали отримати вирок
за інцидент у пабі, який стався кількома роками раніше.
Тож поїхати в Нову Зеландію могли лише двоє учасників — Джей Емз і Спенні.
Ми були раді виїхати з країни
через усі ці драматичні події, які відбувались удома.
Ми зійшли на берег і пройшли через митницю,
і я зрозумів, що щось не так,
бо я побачив доволі багато поліції.
Далі паспортний контроль.
І коли ми пройшли на перевірку паспортів,
Спенні хотів піти першим,
але турнікет не відчинився.
Просто великий червоний хрест.
У кого їхні паспорти? Ви троє можете пройти зі мною?
Решта з вас, хлопці…
Вони сказали, що «Хижак» із Австралії з ними зв'язався
і повідомив, що ми до них їдемо.
Як командувачка ударної групи
і Загону боротьби з бандами, скажу,
що попереджати про потенційний ризик
іншу спільноту чи іншу територію — це звичайна практика.
Це єдиний спосіб боротьби з організованою злочинністю.
Ми нікому не кажемо, як їм робити свою роботу.
Ми просто повідомляємо їм про те, що ми з'ясували й що ми зробили.
Нам кажуть, що Джея Емза не впустять у країну
через його попередню судимість.
Я їм пояснив: «Саме для цього ми й приїхали.
Джей Емз не становить жодного ризику.
Він не вчинить злочину. Він працюватиме.
Вони сказали: «Ми його не впустимо». І так воно й сталося.
Я був спустошений. Стільки їхати і не могти виступити.
Але, так, я мав би це передбачити, розумієте, про що я?
Доки мене там тримали, я отримав новини:
Леккса, мого молодшого брата і Селлі закрили.
Пі дали чотири роки.
Лекксу дали чотири роки, а Селлі… гадаю, йому дали десять.
На певному етапі ти просто перестаєш відчувати емоції.
У мить, коли вона оголосила вирок… я знаю мою сім'ю, тож це було важко.
Але в голові однаково сиділа ця думка, типу, до дідька це. Це життя.
Я кажу чоловікові:
«Хай би що сьогодні сталося, я не плакатиму.
Я не обтяжу його цим».
Але пам'ятаю, що, їдучі додому й переїжджаючи через міст,
я просто змахувала сльози.
Отримавши новини, я був розбитий.
Я думав: «Як ми збережемо команду, якщо їх не буде?»
Я не думав, що їм стільки дадуть.
Усе йшло так добре.
А тоді все мало стати на паузу.
Це було жахливо невчасно.
…заява.
Концерт скасовують. Думаєш, я зміг би дати його сам?
Це неможливо.
Це був би відстій.
Цього не буде.
Ти маєш дати його сам.
Мені було шкода Спенні, бо тепер йому на плечі лягав такий тягар.
Ми не знали, чи впораємося з цим концертом.
До дідька. Я дам цей концерт.
Просто дайте знати нашим людям.
Підбери м'яч…
Чортове шоу має продовжуватися.
Вони не можуть нас зупинити.
Чортове шоу мусить продовжуватися!
Я не нервувався. Я розізлився. Я хотів довести свою правоту.
Я оговтався від усієї цієї маячні і їхніх спроб нас зупинити.
Я хотів озирнутися й сказати: «Вони нас не зламали тієї ночі».
-Сподіваюсь, ви готові. -Так, сьогодні ввечері!
Відбудеться масштабне шоу
всесвітньо відомого гурту, який просто підкорив цей світ.
І я бачив, що Спенні віддався цій ідеї,
але він не знав, як це спрацює.
Спершу пройди через усе, через що пройшли ми,
а тоді приходь і говори зі мною, бро. Розумієш, про що я?
Ми робимо таку музику не тому, що хочемо цього.
Причина в тому, через що ми пройшли.
Тому її і люблять,
адже багато людей пройшли через те саме, через ту саму ситуацію.
Ось, чому насправді люди прийдуть.
Вони знають, що це справжнє? Уряд не хоче, щоб ми виступали.
Вони не хочуть, щоб ми робились кращими, але… це не від них залежить, розумієте?
Бо ці люди говорять за себе.
За п'ять хвилин до шоу я занервував.
Мої ноги не працювали,
Але я просто продовжував іти.
Це завеликий тягар для одного.
Але він знав, що мусив підтримувати репутацію ONEFOUR.
Він знав, що фанати чекають, що вони чекають уже давно.
Звільніть Вая Пі!
Вони дали Селлі десять років, а Ваю Пі — чотири.
Послухайте, Вай Пі написав це буквально перед тим, як його закрили.
Послухайте цей чортів текст. Ця пісня — боротьба за нас.
Про нас кажуть Що ми контролюємо м'яч
Ми добре відомі Нас залишилось мало
Я дуже пишався в ту мить.
Цей концерт багато чого каже вам про характер цієї групи,
про те, на що вони готові один заради одного,
і про те, як вони віддані тому, чим займаються.
Я ПРОСТО ХОЧУ ЗАРОБЛЯТИ НА ЖИТТЯ І БУТИ СОБОЮ
Я НЕ ЗУПИНЮСЬ ДОКИ МЕНЕ НЕ ЗВІЛЬНЯТЬ
ВАЖКО В НАВЧАННІ БУДЬ ТВЕРДИМ
НЕ БУДЬ ЩЕ ОДНІЄЮ ЖЕРТВОЮ ЦІЄЇ СИСТЕМИ
І ТИ БУДЕШ ВДЯЧНИЙ КОЛИ ВОНИ ДО ТЕБЕ ПРИЙДУТЬ
І СКАЖИ, МІЙ БРАТЕ, ВІТАЮ У В'ЯЗНИЦІ
Удома було все те саме.
«Хижак» чекав на нас в аеропорту.
Вони нас розділили й почали ставити нам запитання про те, чим ми займались.
Чи ми знали, що те, чим ми займаємось, є незаконним.
Отже, нас попросили підписати договір про неспівпрацю,
у якому ми зобов'язувалися не мати справ із членами гурту, реперами.
Одним із найпотужніших інструментів у нашому розпорядженні
було законодавство про зговір.
Суть у тому, щоб казати людям: «Якщо ви маєте справу з людиною,
яка засуджена за вчинення серйозного злочину,
тоді ви, можливо, теж вчиняєте злочин».
Ви їх попереджаєте.
Ми відчули, що нас просто залякують.
Вони хотіли, щоб ми боялись працювати із цим гуртом.
Мені сказали, що я не можу мати справ із Джеєм Емзом.
Я занервував, бо я думав, чи це взагалі правда?
Якщо нам не можна співпрацювати, як робити музику?
Чи могло це бути кінцем ONEFOUR?
Леккс уже сидів. Селлі сидів. Вай Пі ось-ось мав сісти.
Чи могли Спенні й Джей Емз понести цей смолоскип?
Залишились тільки я і Спенні, і ми мали підтримувати репутацію групи.
Думаю, для нас це був найгірший період.
Я хотів здатися, і я більше не хотів цим займатися.
Це був завеликий стрес для мене.
Так, були моменти, коли, видавалося,
ми всі думали, що це занадто важко.
Скільки ще ми витримаємо, перш ніж скажемо:
«Боже, це не працює»?
Ми просто думали:
«Як ми в біса виберемося із цієї ситуації?»
Ці хлопці змінили своє життя, і на краще,
і я бачив це на власні очі.
Але їхньої перемоги не хочуть.
Я думаю, людям потрібно дати шанс. Дати їм місце для розвитку.
Людей не можна скасовувати.
Так, я думав про те, щоб повернутися і робити те, що ми вміли,
взятися за старе лайно й бігати по вулицях.
Де Спенні? Подзвони Спенні…
Я завжди намагаюсь підтримувати команду.
Але, зрештою, я злочинець. Ти мене знаєш.
Я знаю. Ти дуже сильно цього хотів.
-Я злочинець. -Не в цьому річ.
Хлопцям було потрібно перепочити від усього цього.
Вони сумували через втрату Леккса, Селлі і Вая Пі.
І я подумав, було б добре схопити це почуття зараз.
І це почуття було б джерелом натхнення для якоїсь нової музики.
Ми поїхали за місто і просто почали робити музику.
Метою поїздки було робити музику з Бі Вайзом.
І ми думали нам тим, як показати людям,
що цей гурт — дещо більше, ніж те, що вони могли в них бачити.
Потрібно знайти баланс, розумієш, про що я?
Не кидати повністю те, що точно працює.
Просто ти маєш демонструвати прогрес.
Ми мали можливість подумати і почати працювати інакше.
Ми знали, що потрібно будувати це навколо тодішніх подій.
І тоді ми написали пісню «Додому і в дорогу».
Це не «Додому і в дорогу»
Я не ріс посеред цих…
Ми присвятили цю пісню хлопцям у в'язниці і нашому рідному району.
ТАК, Я ВИРІС У МАУНТІ ЦЕ ДІМ СМІЛИВИХ
ТУТ МИ ВЕДЕМО ВІЙНУ З КОПАМИ
АЛЕ ЦЕ НЕ «ДОДОМУ І В ДОРОГУ»
Я НЕ РІС ПОСЕРЕД ЦИХ ПЛЯЖІВ
АЛЕ ВСЕ Ж МАЮ БРО В ЗАТОЦІ
ЛАСКАВО ПРОСИМО ДО МАУНТ-ДРУЇТТА
«Додому і в дорогу» було про хлопців,
які намагались знайти щось, чим можна заповнити порожнечу.
Дітьми ONEFOUR дивились «Додому і в дорогу»
і не бачили себе представленими у серіалі.
Вони хотіли, щоб наступне покоління
не зосереджувалось на житті в затоці, а усвідомлювало,
що їхні життя так само мають право на репрезентацію
і їхні історії теж важливі.
Коли ти дивишся «Додому і в дорогу», ти бачиш пальми, пляжі, пісок,
і саме так люди і сприймають Австралію.
Тож ми подумали, що покажемо їм іншу сторону Австралії,
життя, яким ми живемо,
і як воно — на нашій стороні Австралії.
Тож наступний рік пройшов у робочому ритмі. І, так.
У мініальбомі «Всупереч усьому»
вони чесно записали те, що відчували на той час.
Уявляю, що це був дуже важкий час для Джея Емза і Спенні,
двох із них, адже вони проходили через стільки перешкод і труднощів.
У нас зараз багато чого на кону.
Це інше.
Є люди, які на мене покладаються.
Цей дзвінок здійснюється із виправного центру.
Вас зараз крутять по радіо, хлопці, і я знаю, що ви неймовірні.
Ви можете робити це для нас.
Що думаєш?
Я навчаюсь грати, бо хочу довести, що всі помиляються.
Я це вмію. Доводити, що люди помиляються.
Сьогодні про ONEFOUR і їхній мініальбом із Маунт-Друїтта для всього світу.
Що ви хочете, щоб усі взяли з цього проєкту?
Прочитай назву, «Усупереч всьому».
Тебе можуть притиснути до стіни, але важливо,
скільки разів ти даєш відсіч і продовжуєш боротися.
Це правда.
Відомі міжнародні артисти почали з нами зв'язуватися,
і ми зрозуміли, що, бро, час працювати, розумієте?
Ніхто не зробить цього за нас, тож ми зробимо це для себе.
Нам написав Ферґ.
Ей Джей, Геді.
Ми також зробили пісню «Моє місто» за участі «Зе Кід Лерой».
ТЕПЕР МИ ВИННІ У ВСІХ ЗЛОЧИНАХ
У ТИХ, ЩО СТАЮТЬСЯ В СІДНЕЇ
І В ТИХ, ЩО В МЕЛЬБУРНІ
І В ТИХ, ЩО В БРІССІ, ТЕЖ
ТО ХТО ЗІ МНОЮ?
Я НЕ ЖАРТУЮ ЦЕ ВІДБУВАЄТЬСЯ
РАНІШЕ ВСІ МОВЧАЛИ
КОЛИ КОГОСЬ БИЛИ
АЛЕ ТЕПЕР УСІМ Є ЩО СКАЗАТИ
Я не міг повірити.
Я ніколи не бачив, щоб когось із австралійських гіпгоперів
визнавав закордонний гурт, яким я захоплювався.
Ці хлопці на самій вершині того, що відбувається в культурі
на цей час,
тому що гіпгоп, знаєте, є найбільшим жанром у світі.
Але в Австралії його хочуть заглушити й цензурувати.
Якщо їм не дозволять виступати або заробляти мистецтвом,
історія ONEFOUR перетвориться на похмуру повчальну притчу
про те, що стається, коли ти плутаєшся з поліцією в Австралії.
Якщо поліція досягає успіху в спробі знищити гурт,
це темні часи для країни і свободи вираження.
Це дуже засмучує.
Знаєте, ви себе запитали б. Яка тоді користь робити музику,
якщо я не можу грати її для людей?
Сорока на хвості принесла, що Вай Пі скоро вийде,
і я думаю, що це саме те вливання енергії, якого потребує ONEFOUR.
Швидше б він вийшов.
Ми робили це без нього, Леккса і Селла.
І нарешті прийшов час нам знову об'єднатися і рухатися вперед.
Я хочу відео цього.
Щовихідних у нас відеодзвінок. Це завжди я і він.
Усі вітаються, а тоді кажуть: «Тут мама».
І решту дзвінка на телефоні тільки я.
Я зрозумів, чим хочу займатись. Я хочу займатись музикою, увесь час.
Я не хочу робити нічого іншого, коли вийду. Лише музику.
Я не можу дочекатися. Знаєте, це мій брат.
Я чекав на цей день, відколи він сів у в'язницю.
Я вже застелив для нього ліжко й усе підготував.
Він сидить уже два роки, і я відчуваю, що він може бути трохи розгубленим.
Коли ти в цих стінах, ти в пастці, і ти почуваєшся гівняно.
Ти думаєш, що будеш таким решту життя.
Він звик до цих стін,
адже потрапив туди в юному віці.
Він сів у 18,
але все зміниться на краще, коли він вийде за ці ворота.
Гадаю, ви бачите, як я тримав голову,
доки не вийшов за ці ворота.
Усе ще загнаний. Дивлюсь на всіх так, ніби хочу на них напасти.
А коли я вийшов і побачив моїх молодших сестер і маму,
було якесь відчуття нереальності.
Обійми мене ще раз.
Я відчував якусь тривогу й ще щось,
і я не знав, що це таке, але, щойно я вийшов, я зрозумів.
Бро, це дивно, знаєш?
Вийти на волю й не знати, що робити, це було дуже серйозно.
Тобто, гаразд, я повернуся до моїх старих звичок,
а тоді я знову опинюся за ґратами.
Ти в нормі?
А потім, опинившись на волі, я зрозумів.
що зараз у мене в руках є чортові можливості.
Якщо я не досягну своїх кінцевих цілей, це буде лише моя вина.
І саме тоді я собі сказав: «До біса це, уперед».
Доведімо це до кінця.
23 ГОДИНИ В КАМЕРІ ОДНА ГОДИНА У ДВОРІ
Я МАВ ВДОСТАЛЬ ЧАСУ ЩОБ ПОДУМАТИ
ЖИТТЯ З УБИВЦЯМИ ВИЖИВАЮТЬ НАЙСИЛЬНІШІ
Я ЗАВЖДИ БУВ НАСТОРОЖІ ГОТОВИЙ ДАТИ ВІДСІЧ
Я НЕ ЗНАТИМУ ЩАСТЯ ДОКИ НЕ ВИЙДЕ ЛЕККС
Я НЕ ЗНАТИМУ ЩАСТЯ ДОКИ НЕ ВИЙДЕ ШЕФ
Наближаються студії в сесії. З понеділка по п'ятницю.
Я почав втягуватися в роботу, тож я подумав:
«Знаєш що? Ти маєш зробити це зараз. Це твоя робота.
Не хочеш збитися зі шляху? Тоді ось, що ти повинен робити».
Це пан або пропав. Так, я сповнений ентузіазму.
Я відчуваю, що все, що відбувалося навколо нас і…
після всіх цих спадів, через які ми мали пройти,
тепер наша черга побачити наш повний потенціал
і дійти туди, де нам місце.
Але, подумати тільки, «Хижак» знову втрутився.
ТЕРМІНОВІ НОВИНИ
Цього тижня поліція Нового Південного Уельсу
попереджає такі сайти, як YouTube, Instagram і Spotify,
що вживатиме заходів через матеріали, які містять зображення насильства.
Як я розумію, поліція зараз стежить.
І це не тільки пісні.
Це також пости й відеоконтент, які, на їхню думку,
можуть становити загрозу будь-якій частині громади.
Вони кажуть цим платформам: «Зверніть увагу на це.
Ми думаємо, що це небезпечно.
Не було так, що ми йшли до YouTube
чи якоїсь соціальної мережі й казали: «Видаліть це».
Якщо ми вважали, що якийсь контент заохочував жорстокість,
ми йшли й казали платформам:
«Ми звернули на це вашу увагу. Вирішуйте. Чи це відповідає
концепції вашої компанії?
Поліція намагається завадити тому,
щоб цю музику можна було чути, грати, транслювати.
Так вони кажуть ONEFOUR або іншим схожим артистам.
Ми вас знищимо, якщо ви це робитимете.
Але хіба поліція штату
є адекватним суддею того, що є прийнятним, а що — ні?
Я не можу пригадати іншого випадку, коли в австралійському гіпгопі
музикантів піддавали цензурі.
А я чув дещо з найжорстокішого гіпгопу, який ви тільки можете собі уявити.
Ці хлопці могли б виступати на будь-якій сцені Мельбурна або Сіднея.
Доки поліція Нового Південного Уельсу
цензурує й заглушає голос кольорових артистів,
нам далеко до культури,
яку ми бажаємо прийняти й представляти.
Вони не атакують нас так, як раніше,
але, на мою думку, це навіть гірше, бро.
Ми хотіли дотримуватись закону,
а вони забирають у нас можливість працювати й відстоювати себе,
тож вони думають, що можуть скасувати нам один-два концерти.
Я бачу це так, що вони лише намагаються сильніше розпалити в мені цей вогонь.
Тепер я не зупинюсь просто через те, що вони роблять.
ВОНИ КАЖУТЬ, ЩО ДРИЛ МЕРТВИЙ, ТОЖ Я ЙОГО ВОСКРЕШУ
ДРУЗІ КАЖУТЬ: «ІДИ В СТУДІЮ!»
ХОЧЕТЕ, ЩОБ Я СПІВАВ?
НАБРИДЛИ ЦІ ЗАКОНОСЛУХНЯНІ РЕПЕРИ БО ВОНИ ТІЛЬКИ БРЕШУТЬ
Я КАЖУ МОЛОДШОМУ СТРИМУВАТИСЬ АЛЕ ВІН ХОЧЕ ДІЯТИ
МЕНЕ ЗАКРИЛИ, Я ЙШОВ ДО ЦІЛІ КАЖУТЬ, Я ЗМІНИВСЯ
ПЕРЕВІР МЕНЕ І ПОБАЧИШ, ЩО БУДЕ ВІЗЬМИ Й РИЗИКНИ
Я СПОКІЙНИЙ, АЛЕ ШТОВХНИ МЕНЕ…
Очевидно, «Хижак» не злізе.
На щастя, нам простягнув руку старий друг.
Він мені написав
і сказав, що буде неправильно, якщо його тур відкриватиме хтось інший.
Тож він зв'язався зі мною і спитав, що я про це думаю.
За ті два роки, що я працював із ONEFOUR,
Лерой виріс у найбільшого експортера австралійської музики.
Світова суперзірка.
Лерой попросив ONEFOUR підтримати його національні гастролі.
Що ж, «Зе Кід Лерой» — одна з найбільших поп-зірок планети
після того, як він вибухнув на сцені пару років тому.
Лерой нарешті повернувся в Австралію, щоб дати тур великими аренами країни.
Я хотів, щоб вони відкрили це турне, а вони мені сказали:
«Що ж, це неможливо здійснити».
Ми думали і так і сяк, і він казав,
що вони не зможуть зробити тур, якщо нас анонсують.
Я кажу: «Знаєте що? Усе добре. Не хвилюйтесь за це».
І… так, я просто вирішив узяти їх і нікому не сказати, тож…
Тому я таємно проведу їх на шоу в четвер.
Це буде божевілля. Вони і двох концертів ще не відіграли,
тож вийти на сцену й отримати визнання від 20 000 сіднейців —
це зовсім не жарти.
Нарешті є нагода справді виступити
без чортового тиску з боку закладів,
і дякую «Зе Кід Лерой», бо власні шоу ми давати не можемо,
тож любимо тебе, друже.
Одне слово. Вони, мабуть, думають, що твоє вибачення…
Ми чортові ONEFOUR, крихітко!
До зустрічі. Побачимось сьогодні ввечері.
Це просто божевілля — репетирувати й знати, що вже ввечері
ми вийдемо на сцену перед 20-тисячним натовпом.
Уперше за три роки ми виступатимемо на сцені з Ваєм Пі.
Робити щось із «Кід Лерой» на такому рівні — фантастика. Буде круто.
ЧЕРЕЗ 3 ГОДИНИ
Ордер на обшук! Відчиніть двері!
Так, поліція. Зрештою, вони вибили двері
і влаштували нам обшук у вечір першого концерту Лероя.
Це огидно. Знаєте, це твій дім,
і туди з обшуком заходять чужі люди зі зброєю,
перевертаючи все догори дриґом.
Можете просто уявити, що подумали мої мама й сестри.
Це просто…
це неправильно.
Це був обшук, і двоє поліцейських весь час були з нами,
щоб ми не вийшли з кімнати.
Тоді ми подумали: «Твою ж мати.
Хлопці не приїдуть. Ми не зможемо бути на першому концерті».
Це точно не збіг.
За цим є мотив, і так поліція намагається нам сказати,
що не ми контролюємо ситуацію, а вони.
Так, вони 100% знали, що ми поїдемо.
Ми готувались вийти з дому о 18:00.
А вони увірвались в їхній дім буквально о 17.30.
Якщо вони думають, що «Хижак» прийшов через їхній виступ-сюрприз,
то я сумніваюсь, що він був сюрпризом.
Але ми ніколи не влаштували б обшуку в когось лише через виступ на концерті.
Це, на мою думку, просто маячня.
Ось, у чому річ із поліцією.
Якби…
вони були здатні нас зупинити, нам було б гірше, ніж будь-коли.
Ми намагаємося вибратися, а вони знову зіштовхують нас у канаву,
і ми просто ще більше діємо їм на нерви.
Байдуже, що було з нами в минулому
і через що ми мусили пройти з ONEFOUR,
це допомагає всім навколо мене, а не лише мені.
Це допомагає моїй сім'ї. Це означає це.
Успіх для них —
це, перш за все, можливість забезпечувати друзів і сім'ю.
Це їхня культура і їхнє походження.
Ти досягаєш успіху не сам, а разом з твоїм селом.
Пам'ятаю, коли вони лише починали, Джей Емз постійно казав:
«Коли ми зробимось відомими, ми відремонтуємо вашу студію».
І що ви думаєте? Усього через два роки вони повернулись і відремонтували студію.
Зараз багато талановитих молодих музикантів.
Я в захваті. Я хочу це чути.
Вони відкрили шлюз у музику для стількох інших артистів,
особливо для тихоокеанських острів'ян,
щоб ті зрозуміли, що це цілком можлива кар'єра.
О так. Я дуже пишаюсь нашими досягненнями.
Ми хотіли змінити культуру і ми це зробили.
Зрештою, усе зводиться до того, як юнак вдома у Маунт-Друїтті
побачить, що репери, які живуть через дорогу від нього,
вийшли на міжнародну сцену.
І раптом у ньому спалахне іскра мрії про те саме.
Я хочу, щоб люди зрозуміли, як важливо
знайти щось, що ти любиш, і робити це.
Байдуже, музика це чи щось інше.
Це допомогло нам вибратись
із усього того лайна в нашому житті.
Присутність ONEFOUR справила величезний вплив
на музичну індустрію Австралії.
За іронією ONEFOUR заборонили грати концерти.
Тож, хоча вони і є причиною збільшення гонорарів,
вони не отримують свій кусень пирога. Пирога, який спекли вони.
Хай би як сильно ми страждали,
втрачаючи гастролі, втрачаючи реперів, ми не підемо ось так.
У жодному разі.
Це одна з причин, чому ми продовжимо діяти.
Ми знаємо, що картина є більшою
і що ми втратимо більше, якщо програємо.
Ми не можемо програти.
На щастя, Лерой мав ще один концерт уже наступного дня.
Ха-ха.
Вирушаючи на той концерт у п'ятницю, можна було відчувати навколо тривогу
або нервозність, але також невизначеність.
Ми не знаємо, що станеться.
Ми не можемо ризикувати і дозволити поліції про це дізнатись.
Не привертайте уваги,
доки копи не перейдуть на той бік будівлі.
Ми просто не хочемо, щоб вони нам завадили.
Ми ховаємося тут на випадок, якщо вони поставлять шоу під загрозу.
Ми молимося, Отче, щоб цього разу
ніхто не перервав концерту у будь-який спосіб.
-Амінь. -Амінь.
-Привіт, Лекксе. -Привіт, бро.
Гей, бро. Ми вже виходимо.
Я передзвоню. Люблю тебе.
Ми заслуговуємо бути там.
Сіднею, зазвичай
ми перейшли б до наступної пісні.
Але сьогодні… Я казав вам в інстаґрамі, що маю дуже особливого гостя.
Перш ніж цей гість вийде на сцену, я хочу дещо сказати.
Цим хлопцям заборонили виступати в Австралії.
І знаєте що?
Мені на це начхати.
Тож сьогодні я в біса дам їм те, на що вони заслуговують,
і вони вийдуть сюди і заспівають нам кілька пісень.
Давай, Сіднею! Пошуміть для ваших рідних ONEFOUR!
Ви знаєте, що це за чортів час! Уперед, Сіднею!
Я Джейк або Дрейк мого міста Чхати на них
Вони не казатимуть мені це лайно
Мої брати зі мною Повага хлопцям із 70-го
І з 60-го Вони знають, що в мені
Повага хлопцям із 17-го Вони знають, як я жив
Яке почуття Я іду містом
До мене ставляться, як до Бога Нас п'ятеро в автівці
У них зі мною проблеми Я кажу: «Приходьте»
Але вони дурять, шахраюють Їздять у «Ламборгіні»
Я дам сотню моїм чувакам Дякую, що витримали
Мені шкода Якщо ти відчув, що любов втрачено
ONEFOUR звинувачують У всіх злочинах
У злочинах в Сіднеї
І в злочинах в Мельбурні
Звинувачують у злочинах в Бріссі
То хто зі мною? Я не жартую
Це лайно відбувається А раніше
Усі мовчали, коли когось…
Але тепер усім Є що сказати
Геть з моїх очей
З ЧАСУ ЗЙОМОК ЦЬОГО ФІЛЬМУ СЕЛЛІ І ЛЕККСА ВИПУСТИЛИ З В'ЯЗНИЦІ
ONEFOUR ПРОДОВЖУЮТЬ ПРИВЕРТАТИ УВАГУ УДАРНОЇ ГРУПИ «ХИЖАК»
ЧЕРЕЗ 6 МІСЯЦІВ ПІСЛЯ ЗЙОМОК
…ви мали б виконувати вашу пісню, просувати її.
Тепер цього не буде.
Жодної пісні. Жодного співу, танців. Жодного просування.
Чому виконання пісні — це проблема?
-У цьому і є проблема. -Що не так із піснею?
Справа не в пісні. А в тому, що ви перебуваєте тут.
Але чому ви не даєте цій пісні грати?
-Пояснювати з початку? -Ні, просто дайте відповідь.
-Я намагаюсь пояснити… -Ви не відповідаєте прямо.
Жодних проблем. Усім приставити руки до стіни.
-Ви не відповідаєте. -Ні, ви не слухаєте.
У ПАМ'ЯТЬ ПРО ВІЛЗУ І ГОЛЛАБЕКА
Переклад субтитрів: Сабіна Дадашева