Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vad är det för kläder?
Jag kör svart, double-breasted.
Vi har pratat om de senaste provsvaren
och våra rekommendationer.
Jag ville bara kolla ifall du hade några fler frågor.
Om jag var din bror, hade du rått mig att inte spela?
Ja, det hade jag.
De femton år jag spelade här…
…var intensiva.
Vilken räddning Lundqvist gör!
Herregud! Vilken räddning!
Allt som hänt sen ett och ett halvt år…
Ikväll ser jag bara fram emot att tacka för allt.
Vi ska upp och sen runt.
Hur många kommer ikväll?
Ni ska gå hit.
Ni går åt det här hållet.
-Jag sitter här. -Ja, du sitter där.
Lundqvist räddar!
Några talpunkter inför presskonferensen.
Alla händer i mitten nu.
Ett, två, tre, nu kör vi!
Vi måste medge att det finns en risk att han inte överlever.
En påtaglig risk.
Henrik! Henrik! Henrik!
Det här är förkrossande.
Ikväll i Madison Square Gardens ishockeyrink…
En av Rangers legender.
En av New Yorks ikoner.
Spelare nummer 30.
Henrik Lundqvist!
Henrik! Henrik! Henrik!
HENRIK LUNDQVIST: ÖPPET HJÄRTA
Jag växte upp i Åre.
En liten mellansvensk stad.
Man går till skolan i mörker.
Klockan två eller tre på eftermiddagen börjar det skymma igen.
Det påverkar nog människor.
De blir lite reserverade.
De talar mindre och lite långsammare.
Men de tänker nog efter mer också, innan de öppnar munnen.
Länge jagade jag den perfekta prestationen.
Nu vill jag bara leva.
Och vägen till det nya tar mig tillbaka dit, där allt började.
Att växa upp med en tvillingbror innebär att man gör allt ihop.
Vad vi än gjorde, tävlade vi.
Vi föddes med den här…
…kärleken till tävlingen.
-Hej! -Tja!
Det gick inte att förlora.
EVA JOHANSSON MAMMA
En kanske vann och den andra kom tvåa.
Den som vann kunde inte vara glad för att brorsan var ledsen.
-Pulsen har börjat stiga. -Ja.
-Jag fick puls nu. -Ja, nu är det nära.
Jag kan inte säga varför det blev så.
Det var inte som att våra föräldrar ingöt nån tävlingspress i oss.
Men samtidigt stod det klart redan från unga dagar,
att allt handlade om att vinna.
Det var allt för oss.
Jag tänker ofta tillbaka på hur allt började,
och resan jag gjort.
Olika lag på olika nivåer, herrlandslaget
och när vi vann mästerskap i Sverige.
När jag spelade min första match på Madison Square Garden.
Som 23-åring var det en omvälvande upplevelse.
Plötsligt korsade jag världshaven och började ett nytt liv.
Här kommer skottet.
Lundqvist räddar!
Gomez avancerar.
Studsar mot Lundqvists bröst.
Langenbrunner till McGillis.
Lundqvist räddar.
Madden närmar sig nätet, fintar, skjuter.
Lundqvist räddar! Han har pucken!
Henrik! Henrik!
Jag hörde publiken ropa mitt namn.
Det var överväldigande.
Henrik!
Dånet var öronbedövande. Taket flög nästan av stadion.
En enastående prestation.
Första NHL-vinsten för Henrik Lundqvist.
Henrik!
Jag ville bara spela bättre och bättre.
Att vinna var så viktigt för mig.
Dumont rör sig mot nätet!
Dumont!
Lundqvist räddar! Vilken räddning!
Rangers hade inte tagit sig till slutspelen på åtta år.
Där stod vi, den här brokiga skaran killar,
och helt plötsligt står Henrik i målburen,
och visar sig vara en superstjärna.
Pass till Zubrus, och han räddar!
Vilken räddning Lundqvist gör!
Publiken jublar.
Ropa bara Henrik.
Pass innanför målzonen. Lundqvist räddar!
Åh, kolla bara hur han spelar!
Henrik! Henrik! Henrik!
Det publikjublet glömmer man aldrig.
Det sätter sig i en.
Man känner det ända in i hjärtat. Det värmer en inifrån.
Henrik!
Han är en stjärna.
Publiken älskar honom här på Square Garden.
Han gillar det nog också.
För Rangers var det en dröm som gick i uppfyllelse.
De behövde ett sånt ankare för att bygga nånting extraordinärt.
Och det fick de i den här killen.
Henrik!
Under mitt första år i New York
kändes det verkligen som att jag levde drömlivet.
Jag fick spela i NHL.
Och jag fick också chansen att spela för mitt land, Sverige,
i de olympiska spelen.
VINTER-OS 2006 GULDMATCHEN
Med tanke på hur mycket han identifierar sig med Sverige
beundrade jag att han kunde åka hem, svida om…
"Jag kom för guldet."
Nu gäller det för Lundqvist att göra sin bästa match i turneringen.
SVERIGE MOT FINLAND
Vi leder med tre mot ett i tredje perioden.
Sen försöker Finland pressa för att ta ledningen.
Pucken studsar mot Lundqvists axel!
När man är så nära att vinna en guldmedalj i OS,
och 30 sekunder återstår av matchen, då rusar adrenalinet i kroppen.
Och pucken flyger ner.
Från läktarsidan kommer Selänne.
Han singlar pucken till höger sida. Skjuter! Lundqvist räddar!
Då ser jag en finländsk spelare stå där och han har öppet mål.
Lundqvist räddar! De slåss om pucken!
I ren desperation kastade jag mig efter pucken.
Åh! Jokinen skjuter!
Enastående räddning av Lundqvist!
Vi lyckades slå bort pucken.
I de sista skälvande sekunderna hörde vi klockan räkna ner, fem…
Fyra sekunder, tre sekunder, Sverige vinner OS-guld!
Och man känner bara hur kroppen
exploderar av alla känslor.
När man vinner…
Den kicken man får är nånting
alldeles otroligt.
Grattis till en riktigt lyckad match.
Det här var nåt helt annat än: "Han är en lovande ung spelare för Rangers."
Det stod klart att han var en superstjärna.
Och Lundqvist räddar!
Rangers tar hem segern!
Lundqvist vinner för tjugonionde gången,
och slår Rangers nybörjarrekord.
Att ha honom ute på spelplanen, så som han spelade,
innebar en helomvändning för hela Rangers som organisation.
RANGERS KNIPER PLATS I SLUTSPELEN
Allt det där.
Det där lilla extra. Självförtroendet,
självsäkerheten, tekniken, vinnarskallen…
En stjärna från dag ett.
Vet ni hur det är på Madison Square Garden?
Hur är läget?
Klär sig alla målvakter lika snyggt som du?
Ja och nej. Vissa försöker.
Var ärlig. Nej, det gör de inte.
Det gör de inte.
Henrik Lundqvist, allihopa!
NHL börjar igen på lördag!
Han älskar New York,
älskar att bo här. Familjen också.
Han smälte in som vilken filmstjärna, skådespelare, modell som helst.
Han hörde hemma här. Han är som skapad för den här staden.
Med tiden började jag känna mig mer och mer förbunden med New York.
Jag älskade det.
Jag minns när Larry Brooks skrev
"Kung Henrik" i New York Post.
KUNG HENRIKS FRAMGÅNGSSAGA
En grupp människor ropade åt mig på gatan en dag.
Jag skrattade bara och ryckte på axlarna.
Veckan därpå, samma sak.
Förr eller senare slutar de, tänkte jag, men det gjorde de inte.
KUNGEN AV NEW YORK
SKÖNT ATT VARA KUNG
KUNG HENRIK SEGERVISS
KUNG HENRIK SLÅR ALLA REKORD
Möter han eller täcker han nätet?
Han skjuter, rakt framifrån, ännu ett skott!
Henrik!
PUBLIKEN JUBLAR FÖR LUNDQVIST
Vilken parering av Henrik Lundqvist!
KUNG HENRIK VITTNAR OM SINA KVAL
Vilken räddning av Lundqvist!
STÅENDE OVATIONER PÅ BROADWAY
Vilken parering av Lundqvist!
Hamhuis centrerar, styrning! Chans på retur!
Vilken makalös räddning!
Ännu en parering av Henrik Lundqvist!
HEJA HENRIK
JESUS RÄDDAR MEN INTE SOM LUNDQVIST
Okej, hör ni. Tack så mycket.
Lycka till, Henrik.
De följande åtta, nio åren blev laget bara bättre. Vi vann mer.
Varje gång vi vann, blev jag så lycklig.
Upprymd.
Vi försökte närma oss den stora segern vi alltid eftersträvat.
Det var att vinna Stanley Cup.
För att känna mig helt fulländad som person,
behövde jag den segern.
SLUTSPELEN 2014
Gustafsson jagar efter pucken!
Han skjuter! Det är mål!
Lundqvist tvekade.
FÖRSTA RUNDAN MOT PHILADELPHIA
I första rundan mot Flyers hade vi en chans att vinna match sex
och gå vidare till andra rundan.
Vi förlorade.
Flyers vinner med 5-2.
Och vi går mot match sju.
Jag kände att jag behövde vara på topp inför match sju nästa dag.
Passar till Giroux, som försöker slå sig fram.
Pucken studsar. Lundqvist räddar med handsken!
Den gled ner till Voráček, till framsidan,
Lundqvist täcker, och han fäktar bort den!
Självsäkert blockerad av Lundqvist där.
Rangers vinner match sju,
och får möta Pittsburgh Penguins härnäst.
ANDRA RUNDAN MOT PITTSBURGH
Han skjuter med baksidan av bladet.
Vilken enastående räddning!
I en jämn match, när allt står på spel i ett mästerskap,
känner man att varje räddning räknas. Det känns bra för en målvakt.
Den pressen…
Lundqvist med en makalös parering!
Man är där med hela sitt fokus…
…och enda tanken i huvudet är,
att stoppa nästa skott.
Stoppa nästa skott.
SLUTSPELEN MOT MONTREAL
Lundqvist lyckas rensa trots Vaneks försök!
Vilken räddning!
Henrik gjorde de mest otroliga räddningar. Han spelade helt ofattbart bra.
I sjätte matchen mot Montreal gör Henrik en mirakulös räddning.
Pucken ändrar riktning mitt i luften.
Hans räddning tog oss till Stanley Cup-finalen.
STANLEY CUP-FINALEN MOT LOS ANGELES
Vi var självsäkra.
Vi trodde verkligen vi kunde vinna.
Vår tid var inne.
Willie Mitchell skjuter. Lundqvist räddar.
Pucken studsar på retur.
Skillnaden mellan vinst och förlust var så liten där.
Stoll till nätet, dribblar fram, retur.
Williams slår efter den!
Match fem gick till övertid.
Men jag minns sluttampen.
Pucken kom in från sidan…
Martinez till anfall i tre-mot-två-läge.
Och de sköt…
…och pucken träffade vår back.
När den träffade backen visste jag att jag var illa ute.
När den träffade backen och bytte riktning,
anade jag oråd. Jag blev kall i kroppen.
Det är som att kroppen fryser till, blixtsnabbt, i ett ögonblick.
Man blir kall i kroppen och då vet man
att man är illa ute.
När man vet att nånting dåligt är på väg att hända,
innan det händer.
Här kommer Martinez…
…skjuter, räddning, retur, mål!
Alec Martinez!
Med det målet vinner de Stanley Cup!
Jag ville verkligen vinna, och vi var nära.
En del av mig kommer nog alltid att våndas.
Under ett par år hade vi chansen att ta hem segern.
Det är så mycket som måste falla på plats
för att det ska gå vägen.
Det…
Det gick bara inte.
Jag hatade känslan.
Den var väl en del av mitt liv.
Sen barnsben har jag mått uselt varje gång jag förlorat.
När han vann, mådde han toppen.
När han förlorade, mådde han förfärligt.
Han kände den pressen och levde enligt den maximen.
När Henrik släppte in nåt skitmål, förstod jag att det gjorde ont i honom.
Det gjorde ont i mig också.
Karlsson anfaller. Passar igenom.
Mål!
Släpps målet in, hörde man det från läktarna.
"Det där skulle han ha tagit" eller nåt sånt, så det gjorde ont.
Frustrationen tilltar.
Under sin tid i Frölunda förstörde han en toadörr en gång.
Lundqvist ville ha ett avbrott. Det fick han inte.
Istället gör han så här.
Jag tyckte synd om tvålpumparna i duschrummet.
Man kunde höra honom svära på svenska från hallen.
När vi förlorat gällde det bara
att hålla sig undan, låta honom sörja.
Hans fru försökte muntra upp honom.
Vi andra stod och skrattade.
Då gav han oss en blick,
som sade: "Sluta skratta. Vi förlorade ju."
Min fru visste hur jag var,
och det kunde lätt hänga kvar till nästa morgon, vid frukostbordet.
Folk säger
att det "bara är en match".
För mig var det inte bara en match.
Det kändes som mitt liv.
Året därpå fick vi en till chans.
Efter det kände vi, sakta men säkert, hur tiden började rinna oss ur händerna.
Laget började förändras.
Vissa spelare slutade.
Och vi vann inte lika ofta.
Fastän han ännu spelade bra, ibland fantastiskt, förlorade de.
Sakta men säkert
började de tänka
att det kanske är dags att tänka på refrängen.
Veteranmålvakten Henrik Lundqvist
som spelat alla sina 13 säsonger i NHL för Rangers,
är fast besluten om att stanna kvar för omstöpningen av laget.
Han sa: "Det här är mitt lag."
"Jag känner mig glad och ser fram emot att se hur långt vi kan nå i år."
Jag bestämde mig för det här.
Jag ville stanna i New York. Jag ville ta mig igenom det här
och komma ut på andra sidan som en del av det här tävlingslystna laget.
Samtidigt hade jag på känn att det inte var planen.
Sista gången jag spelade på Garden var i tredje perioden.
Jag kom in som avbytare.
Då visste jag inte att det skulle komma att bli min sista period på Garden.
Det stod helt klart att Rangers ville gå vidare från Henrik,
för att ge utrymme åt nästa generation av spelare.
Det var varken lätt för honom eller för dem.
Han var ju en ikon för hela organisationen.
Det var ganska tydligt hur det låg till.
"Det är dags att gå vidare."
Det är nåt med…
…att bara sitta i en bil och…
…bara köra.
Man vet inte vart man är på väg.
Hela mitt liv har jag alltid varit på väg nånstans.
Hej, det är Jimmy.
Tjena, Henke.
Tjena, hur är läget idag?
Idrottsmän har samma hjärna som alla andra…
JIMMY TJÄRNLUND LIVSCOACH
…men de använder den nog på ett annat sätt.
De fokuserar endast på en sak.
De beslutar sig för att: "Det här är det viktigaste för mig."
Sen lägger de allt sitt fokus på det.
I stället för att göra flera saker, håller de sig till det viktigaste.
När jag började prata med Jimmy,
frågade han under vårt första möte: "Vad är du ute efter?"
Jag svarade direkt: "Jag vill vara lycklig."
"Okej, det är ett val."
Jag sa: "Inte för mig."
Det är ganska få förunnat att ha den typen av karriär du har haft.
På ett ställe så länge.
Ja.
Ibland glömmer man det.
"Jag är en människa och jag är här för att uppleva det."
"Vad är det jag vill uppleva?"
Det var svårt för mig att erkänna
att den plan jag haft inte skulle…
…att den inte skulle gå i lås.
Det är lustigt det där, men när vi har en bild
av hur det ska vara,
och när vi tycker att vi inte själva har fått välja hur det blir,
då kan det bli väldigt utmanande.
Exakt så.
Jag insåg att jag måste ändra
mitt synsätt litegrann.
Försöka se lyckan i ett annat ljus.
Det gick inte att fortsätta
göra lyckan beroende av framgången.
Jag ville vara lycklig i mig själv.
Jag tänkte på vinna och förlora.
Är det inte så att man definierar vad vinna är
utifrån hur man själv vill att det ska se ut?
Beroende på hur man definierat vad vinst är…
Vad tänker du? Kommer utfallet av vad man upplever?
Du kan känna dig som en vinnare, fastän du inte vinner hela tiden.
Men i slutändan så
blir det ju ganska tydligt, om du vunnit eller inte.
Man kan ju säga att du vunnit New Yorks hjärta.
Som idrottsman är du väldigt uppskattad i New York.
Ja.
Då har du vunnit.
RANGERS KÖPER UT LUNDQVIST
En del av omstöpningen av laget, när nästa generation spelare kom,
innebar att jag kunde gå
och spela för ett annat lag
eller gå i pension.
PÅ ÅTERKÖP, ERS MAJESTÄT
Jag var definitivt frestad att gå i pension.
Jag funderade fram och tillbaka.
"Ska jag fortsätta eller inte?"
Jag kunde inte tänka mig att spela för nåt annat lag.
Vi pratade om det.
Han sa: "En idrottsmans kall är det som fick honom att börja spela."
Kärleken till sporten.
Jakten efter storheten.
Och när man har kämpat hela livet,
är muskeln mellan öronen starkare än nånsin.
Trots allt Henrik åstadkommit hade han mer att ge som målvakt.
Han förstod sig på spelet bättre än nånsin.
Att släppa allt det efter en livstid av arbete
är extremt svårt att lyckas med.
TACK FÖR QVIST
Det hörde man på hans röst.
Jag kände ett behov av att gå till rinken och bara spela.
Så jag började gå till rinken i Jersey.
Varje dag på isen.
Jag förstod hur mycket jag älskar sporten och tävlingen.
Jag beslöt mig för att fortsätta spela.
VAD ÄR NÄSTA STEG FÖR MÅLVAKTEN LUNDQVIST?
Det ryktades om att han ville skriva kontrakt med oss på Washington Capitals.
Att spela för Capitals verkade perfekt för honom.
De hade en enastående uppsättning spelare.
De var ett lag att räkna med som behövde en ny målvakt.
Jag bestämde mig för Washington.
Det kändes som en ny fas.
Det hördes på rösten när han ringde mig hur sugen han var på nåt nytt,
att komma till ett lag som siktar på Stanley Cup.
Jag kollar in området.
Pappa!
Det ser bra ut.
Och tjejerna gymnastiserar.
Här borta har vi…
…Vita huset.
Alla trodde det skulle bli nåt av en omstart för honom,
att gå från ett lag som stöptes om till ett tävlingsinriktat.
LUNDQVIST TILL CAPS
Målet var Stanley Cup.
Och han visste att det här laget var ett av de lag
som hade chansen att vinna det året.
De såg sig om efter nånstans att bo.
De bodde faktiskt hos mig.
Hela familjen sov över. Alla var så glada.
I början kom han hit och spelade.
Alla såg fram emot konungens ankomst.
Man såg hur hårt han kämpade.
Alla i laget sa: "Okej, han är verkligen otrolig."
Han såg ut att vara på topp och mycket motiverad.
Han släppte inte in många mål.
Han hade alla utsikter att bli vår startmålvakt.
Förväntningarna i Capitals var skyhöga.
"Nu kör vi."
"Får vi Henrik Lundqvist?"
"Gasen i botten."
Jag ville bevisa för mig själv och alla andra
att jag fortfarande hade det.
Det hade varit en skakig epilog…
…i Rangers, så jag kände att jag hade mycket mer att ge.
BLODKOLLEN
Jag ska göra ett blodprov. Namnet är Lundqvist.
L-U-N-D-Q-V-I-S-T.
När man går till ett nytt lag
gör man fysiska tester, och de kollar allt.
De la märke till nånting, så jag fick genomgå en undersökning.
Och de konstaterade läckage i hjärtat.
Sen en tid visste jag att jag hade en åkomma.
Ett litet problem.
Jag tänkte inte ens på det.
Inga symtom.
Det kändes bra när jag spelade.
Den hösten märkte jag,
när jag gick upp för trapporna hemma,
att jag blev väldigt utmattad.
Det var bara då jag tänkte på det.
När jag spelar är jag van vid att bli utmattad.
De gjorde en del tester.
Röntgen och samtal med olika läkare.
De behövde kolla nåt.
Han berättade inte riktigt vad som hänt.
Han kom bara hem en dag,
och man såg att nåt var fel.
Han pratade tyst med sin fru Therese.
Man fick direkt känslan av att nånting var fel.
Jag minns att jag…
…gick ner för att packa ihop mina grejer.
Jag bar upp de stora väskorna till flytten
om två dagar.
Vi talade med läkarna på telefon. Provresultaten var inne.
Att aortan är så stor är oroväckande,
i synnerhet hos nån som spelar, du vet…
Som målvakt har du visserligen skyddande vaddering
men du kan ändå ta ett par smällar där.
Då finns det en förhöjd risk för förträngning på aortaklaffen.
Risken för aortan är dissektion, blödning i en kärlvägg.
Det finns då en påtaglig risk att du inte överlever det.
Förträngning på aortaklaffen medför en risk att blodflödet
till hjärtmuskeln stryps, när du tränar till det yttersta.
Och det ökar risken för onormal hjärtrytm och plötslig död.
Om…
Om jag var din bror, hade du
rått mig att inte spela?
Ja, det hade jag.
Okej.
Går det kanske att…
…operera?
Finns det nånting ni kan göra nu och sen…
Hur lång är återhämtningstiden efter en sån operation?
Det här blir nog en svår operation för dig.
Efter en sån stor operation, blir det nog svårt att spela igen.
Det är svårt att svälja, jag har varit så
upprymd och motiverad.
Det känns förkrossande.
Om jag inte spelar hockey,
vem är jag då?
Om vi tar självkänsla, kommer vi ihåg vad det var?
Självkänsla.
Tankar om oss själva.
Ja, tanken om oss själva.
Om vi har dominanta tankar om oss själva att vi är värdefulla
och värda det vi vill och vi har bra tankar om oss själva,
då är sannolikheten högre att vi väljer att vara
kärleksfulla med oss själva, och också fatta beslut
och aktiviteter som främjar det.
Det var svårt att tro
att det hände just då.
Allt föll ju just på plats,
men det var definitivt en utmaning för psyket,
att handskas med dessa känslor utan att…
…bli arg eller…
…besviken.
Nästa steg blev
att ta reda på när och var operationen skulle äga rum.
Och efter att ha talat med…
…de olika läkarna,
beslöt vi oss för Cleveland Clinic och dr Roselli.
Jag talade med alla berörda läkare…
HJÄRTKIRURG
…och såg till att vi var samspelta.
Sen talade jag med Henrik och hans hustru.
Din hjärtklaff var nog redan mer onormal än den typiska bikuspida aortaklaffen.
Sen har kalcium koncentrerats över hela klaffen.
Därför mäktar inte hjärtklaffen med trots din unga ålder.
Trettioåtta är en ung ålder.
Efter 15 år får du säkert höra att du är en gammal målvakt,
men du är en ung man.
-Du är riktigt ung, okej? -Okej.
Och jag ser dig gärna spela igen.
Men om ditt hjärta ska kämpa mot den där klaffen,
som inte öppnas ordentligt, särskilt länge till,
då kan hjärtmuskeln ändras på ett sätt som förkortar din livslängd.
Man kan säga att ditt hjärta arbetar som nån
som tränar dagarna i ända.
Även när du bara sitter här och vilar,
kämpar hjärtat mot klaffen som inte öppnas.
Farhågan är då att,
när du pressar dig till max, som i en matchsituation,
om hjärtat når den där toppen där det inte får tillräckligt
med blod till hjärtat,
som nu tjocknat till samtidigt som det jobbar för fullt,
då kan du få ett allvarligt problem.
Du kan dö av det.
Antingen opererar vi hjärtklaffen eller så måste du sluta spela.
Hej, alla Caps-supportrar…
Idag har jag nåt jobbigt att meddela.
I flera veckor nu har jag genomgått en rad hjärtundersökningar.
Efter att ha talat med läkare från hela landet
och äntligen fått se provresultaten tidigare i veckan
har jag kommit fram till att jag tyvärr inte kan delta i år.
NHL-STJÄRNMÅLVAKTEN KOMMER ATT GENOMGÅ ÖPPEN HJÄRTKIRURGI
Jag skulle göra oklokt i att gå händelserna i förväg
eller dagdrömma om vad som kunde ha hänt.
Vi får göra det bästa av jul och nyår
och sen ta operationen när den kommer.
Vilken fest!
Vilket år!
Skål! Gott nytt år!
Vi är på världens fest här!
-Ha det bra. -Det är vi inte.
-Lägg på nu. Hon filmar inte längre. -Han är galen!
Det är ingen som ser det här.
Galen!
Han är galen!
Nu sitter vi här då. Nyårsafton 2020.
-Hej, Charlise. -Hej.
Juli? Är det nåt du tycker varit väldigt bra år 2020?
Det som är bra är att vi håller på att bygga en lägenhet.
Det är spännande!
Det är vårt hem. Nya hem.
Jag behövde opereras. Frågan var…
"Hur snabbt?"
Vi kunde nog avvaktat ett par månader,
men jag sa: "Vi gör det snarast möjligt så jag får tid att komma på banan igen."
-Vänner! -Kolla min bakgrund.
Hallå där!
Cleveland, nu kommer vi!
Du får ha en besökare med dig. Det måste vara samma person.
Det blir din fru då.
Ja.
Hon får följa med på operationsdagen
och sen stanna på sjukhuset medan du opereras
och träffa dr Roselli.
Hon får också träffa dig efter operationen.
Okej, bra.
Och sen
försvann jag in i bubblan.
Jag har ådragit mig många skador, men aldrig på hjärtat.
Det kändes mycket läskigare,
bara att prata om det, och hur de skulle göra ingreppet.
Man ser honom som en superhjälte.
Måste Stålmannen opereras? Nej.
Måste Wonder Woman opereras? Nej.
Vad man då ser är taget ur en helt annan film.
Ingen film alls, utan verkligheten!
Det var en tuff operation.
Jag vet ju det. Jag är sjukgymnast.
Jag vet hur hjärtat fungerar.
Jag vet vad det var för fel han hade,
och att det var en väldigt farlig operation.
En stor operation.
-Hallå. -Hej.
Vi är klara nu. Allt gick bra.
-Vad skönt. -Inga problem alls.
-Tack. -Ja, hjärtklaffen var i uselt skick,
som väntat, men nu tror jag att han kommer att må mycket bättre
med den nya klaffen.
Det råder ingen tvekan om att det var rätt beslut.
Jag har varit så orolig hela dagen.
Jag kan andas ut.
-Ja. -Visst? Lite åtminstone?
Ja.
Det första jag ser när jag vaknar är Therese.
Jag frågar: "Hur var din dag?"
Hennes dag var väldigt annorlunda.
Hon hade det nog värre än jag den dan.
Det var ganska enkelt på nåt sätt efter operationen. Man var så enkel.
I det dagliga.
Vad tror du att det beror på?
Jag tänkte nästan ingenting på morgondagen.
Jag tror att du var glad att du levde.
Ja.
Det gick jättebra först. Sen hade han en dipp,
när han inte kunde äta, eller nånting.
Jag sa bara: "Du måste upp."
"Du måste upp och gå. Du måste upp på benen."
Du kan inte ligga i sängen och säga: "Jag orkar inte."
"Jag vill inte äta. Jag vill inte gå."
"Upp!" sa jag.
"Nu måste du bara gå."
Att se honom i FaceTime och höra honom, hur han talade,
hur han rörde på sig,
från en stjärnidrottare till det, det var…
Det var tufft.
Jag fick gå med en ledsagare,
för att få hjärtat att funka igen.
Efter ett par dagar lyckades jag gå hela vägen runt receptionsdisken.
Snart sparkar vi nog ut er. Så får ni åka hem igen.
Man kände hur det blev bättre.
Även de minsta stegen bättrade på självkänslan.
Ta det lugnt bara.
Jag var så fokuserad på återhämtningen, att det nästan kändes som en match.
Det var
märkligt.
Märkligt att vara där och uppleva det.
Men på sätt och vis, lade jag känslorna på is tills
jag lämnade sjukhuset.
VÄLKOMMEN HEM PAPPA
JAG ÄLSKAR DIG PAPPA
De var så söta.
De såg underbara ut.
Nu kändes det som att alla känslorna, all stress, rädsla och sorg,
behövde komma ut.
Jag spelade i tre minuter och tog sen paus i två minuter.
Ett steg i taget, visst?
Cleveland bjuder på fint väder.
Alltihop var överväldigande.
Jag grät.
Jag visste inte varför jag grät.
Jag grät bara…
…ett par timmar om dan.
När man väl sänkt garden, då…
Då kommer allting ut.
De senaste nio dagarna
har varit en utmaning.
Jag har upplevt saker,
som jag aldrig trodde att jag skulle få uppleva.
Men det ska bli intressant att se…
…vilken nivå jag kan börja spela på igen.
Sen får vi se hur det blir med hockeyn, men…
…vägen tillbaka blir lång, speciellt de första veckorna.
Jag vet inte om det
berodde på arbetet med mig själv,
men det var inte svårt att känna sig lycklig eller tacksam.
Det var inte svårt alls.
Dag nummer 13
sen operationen.
Hälsokollen gick lysande igår på sjukhuset.
Allt såg bra ut.
Dags att påbörja rehabiliteringen i New York.
Vi får se hur lång tid det tar.
Det har varit riktigt omtumlande hittills.
Ibland när jag ser ärret, känns det
overkligt att det hände, men det gjorde det.
Låt oss blicka framåt.
Vad tycker du? Resan har gått bra, eller hur?
Vi gjorde en familjesemester av det.
Verkligen?
Okej.
Hejdå, Cleveland.
Det gick bra.
Dags att återhämta sig.
Efter operationen levde man så i nuet. Man tänkte inte på sånt som skulle göras
eller vad som hade hänt heller, utan man var bara där i ett lugn…
Det vill jag återskapa hela tiden.
Det är nästan två och en halv vecka sen nu.
Det är dags för dagens träningspass.
Jag tar en runda i lägenheten.
Första steget är att komma tillbaka som människa, sa de,
och inte som hockeyspelare.
Jag tror en del av mig tänker: "Ja, ja."
"Men hockeyspelaren kommer också."
Jag får inte överanstränga armarna.
Ärret på bröstet måste ännu läka i ett par tre, fyra veckor.
Jag älskar utmaningar.
Målet var att försöka komma tillbaka och spela på en hög nivå.
Jag försöker hålla humöret uppe och…
…traskar på.
PREOPERATIV ANEURYSM
Proceduren går till på så vis att de öppnar bröstkorgen
och ersätter en del av hjärtklaffen.
De sätter in ett rör som ersätter en del av aortan.
POSTOPERATIV AORTA - KLAFF
En viktig sak att tänka på är förstås att undvika stötar mot bröstkorgen.
Man måste vara försiktig.
Därför fick jag inte köra bil eller spela hockey på ett tag.
Bröstet måste vila efter operationen.
Jag ställde dock frågor om det,
och han sa: "Vi sätter in ett par extra plattor, så oroa dig inte."
I Henrik Lundqvists fall kan det ju komma ett par hockeypuckar flygande mot bröstet.
Hur många plattor satte du in?
-Var det ett par stycken? -Tre.
-Det ser bra ut. -Ja.
Det är starkt och så.
Jag tror inte att Therese var helt med på att jag skulle börja spela igen.
Men det var verkligen mitt mål.
När den första chocken lagt sig…
…är det skönt att känna:
"Det är min sak att ta nästa steg nu."
Det är min sak.
Varje dag mådde jag bättre.
När jag talade med läkarna, sa de:
"Känns det bra? Då kan du göra det här."
Efter nästan sju veckor
kände jag att jag var redo att börja spela igen.
Det var en oslagbar känsla.
Jag bytte om och gav mig ut på isen.
Jag kunde knappt tro det.
Den här killen genomgick en hjärtoperation.
Fyrtiofyra dagar senare var han ute på isen igen,
som om ingenting hade hänt.
Vem gör nånting sånt?
Kärleken till sporten var bara för stark.
Jag är ute på isen i New York.
Jag har spelat i en månad och mår toppen.
För varje dag, varje vecka som gick kände jag mig bättre och starkare.
Jag började prata med Washington Capitals
om att komma tillbaka, spela för dem igen.
"Det blir av."
Och så plötsligt en dag
kände jag en intensiv smärta i bröstet, som strålade ut i ryggen.
Det kändes som ett knivhugg.
I fyra eller fem dagar var jag sjuk.
Min första tanke var att jag kanske slitit sönder en muskel eller nånting.
Det här hände den vecka som jag skulle börja spela för Washington,
för att komma ut på isen igen.
Samtidigt hade jag min tremånaderskoll
i Cleveland, efter operationen.
På fredagen åkte jag till Cleveland för min tremånaderskoll.
Jag flög tillbaka till New York, för att packa och på söndagen
skulle jag till Washington.
Vi välkomnar alla Comfort Plus-passagerare.
Alla med Comfort Plus kan boarda nu.
I Cleveland vankades det
en massa provtagningar.
Och de såg att jag hade perikardit,
inflammation i hjärtsäcken.
Det gick från
att flyga till New York, packa bilen, och åka till Washington till…
"Ligg stilla i tre månader."
Perikardit är typiskt.
Det är otur för hans del eftersom en höjd aktivitetsnivå
kan irritera området kring hjärtat, vilket triggar perikarditen.
Vi fick se till att han bara slappnade av.
Vi rådde honom att varva ner
och kanske bara följa barnen till skolan…
KARDIOLOG
…i tre månaders tid.
Det känns som ett tryck ibland, mest när jag rör på mig.
Inte hela tiden, ibland känns det litegrann när jag rör på mig.
Det kan komma och gå, men inte varje dag, och det är inte…
-Jag känner ingenting nu till exempel. -Okej.
För patienter med perikardit finns numera ett antal behandlingar.
Men de involverar väldigt avancerade biologiska produkter som måste injiceras.
Och behandlingstiden är lång.
Injektionerna måste ske minst en gång i veckan i ett års tid.
Det hade förhoppningsvis hållit inflammationen nere
medan han återgick till högintensiv träning.
Då kanske han hade kunnat spela en säsong till.
Men då måste man låta sig injiceras varje vecka.
Samtidigt måste man förstå
att det kanske ändå inte löser problemet.
Jag var så irriterad,
arg
och besviken.
Jag kände mig ur balans.
Det var så mycket
som snurrade runt i huvudet.
Inför operationen fanns det en plan.
Nu fanns det ingen plan längre.
Jag kände mig…
…lite vilsen.
Jag bestämde mig för att åka ut i naturen ett par dagar…
…för att samla tankarna lite.
En liten rastplats.
Dags att landa lite.
Att vara nånstans där ingenting störde mig
var helt grundläggande för
min process.
Det svåraste
med att fatta ett beslut
är att inte veta om det är rätt eller fel beslut att ta.
Genom hela min karriär
använde jag en stor del av min tid till att analysera hur jag spelade.
Jag analyserade inte mig själv särskilt mycket.
Jag kände ett behov av förändring,
att jag behövde ändra min livssyn.
När jag spelade brukade jag ofta fokusera på en punkt,
för att samla mig själv.
Först var mitt fokus splittrat, och det hände en massa saker omkring mig.
Men så småningom,
såg jag bara den där punkten.
Då fanns ingenting bortom det.
Och det är vad jag gör här. Jag samlar mig själv genom att…
…bara titta på en punkt och småningom
försvinner allt annat.
Killen som körde hit från Manhattan var
irriterad,
besviken…
…men mannen som kom tillbaka var
glad, avslappnad och fridfull.
Jag behövde bara tid att…
…få ut den energin, tror jag.
Lite så kändes det. Få ut den negativa energin ur kroppen.
Ja.
Och den negativa energin,
var den kopplad till förväntningar och vad du hade sett framför dig,
och när det inte blev så, då blev det mycket att jobba med?
Ja. Exakt.
Det är lustigt, hur livet funkar.
Under så lång tid brottades jag med beslutet
om jag skulle spela för nåt annat lag,
ta på mig en annan lagtröja.
Sen bestämmer jag mig till slut, och jag är så upprymd, och då
säger hjärtat bara: "Nej."
Två gånger i rad.
LUNDQVIST, HENRIK KCH-KLINIKEN CLEVELAND
Jag såg bilderna och hur allvarlig inflammationen var.
Det kunde dröja fem månader, eller flera år innan det läkte.
Då kände jag
att det var lönlöst.
Idag är det den 17:e augusti
år 2021.
Dags för sista träningen.
Jag beslöt mig för att…
…kasta in handduken.
Det är bara för komplicerat.
Inflammationen och allt…
Det är dags att gå vidare nu.
Det har varit roligt.
En rolig resa.
Men nu är det dags att gå vidare.
Jag valde att gå i pension.
Jag är klar.
Rehabiliteringen hade inte gått som han hade hoppats.
Då fick man ju ställa om sig på det.
Det kändes i hjärtat.
Okej, jag…
Man måste försöka förstå:
"Om det hade hänt mig, hur hade jag känt?"
Han hade det tufft.
Kapten Erik.
Allt väl?
Ja, men det tycker jag. Hur är det själv?
Det är toppen.
Den svenska sommaren börjar…
ERIK WALLMARK VÄN
…när Henrik och hans familj kommer hem till Sverige.
Då vet man.
"Okej, sommaren är här."
"Lundqvist är hemma."
Jag känner redan hur jag slappnar av.
Svårt att inte göra en dag som denna.
Vi talade mycket om hans kropp.
Medan allt det där hände läste jag en bok
som en munk hade skrivit.
Och han höll ett tal
i vilket han uttryckte tacksamhet över sin kropp.
Och jag minns att vi talade om det.
Fysiskt sett var det Henriks kropp som säkrade honom karriären.
Mitt i den karriären
knackade kroppen honom på axeln och sa:
"Hör du, jag behöver en paus nu."
"Vi har en åkomma här som du behöver ägna lite uppmärksamhet åt."
Han var tvungen att byta fokus.
Det var nytt.
Tack för turen.
Tack själv!
-Vill du ha en kaffe? -Hemskt gärna.
Att sluta göra nånting som du älskat att göra hela livet.
Vissa slutar för att de tröttnat.
De gillar det inte alls. Jag älskar det fortfarande.
Så det är verkligen sorgligt.
När jag tänker på hur det var att spela på Garden
och hur upprymd jag var,
känner jag att jag uppskattade det,
men när jag blickar framåt mot vad som kommer härnäst…
Jag tror målet är att
uppleva nånting annat,
men ändå känna mig lycklig.
Åh, fåglarna sitter redan på stenen.
På nåt sätt vill livet oss väl, tänker jag.
Ja, och det kan vara svårt att se det när du är mitt i det ibland.
Du är ju kvar.
Jag är kvar här, ja.
-Fast utan skridskor. -Utan skridskor, ja.
När vi har förväntningar
att det ska vara på ett visst sätt kan det begränsa oss.
Och att det är det som gör att vi lider.
Håller du med?
Ja. Det var lite problemet
mot slutet att man hade målat upp lite hur det skulle vara,
hur det skulle bli. Istället för att bara leva det, försökte jag…
…rita upp kartan.
Det skapade en stress
och en besvikelse också.
Ibland upplever jag att vi inte tänker på
vad det vi tänker egentligen skapar.
Mycket av det vi pratat om…
Vi pratade i början om att "jag vill avsluta min karriär här."
"Det här och det här vill jag…"
Men sen vill livet lite annorlunda
och då är det svårt att acceptera det.
När jag ser vad jag gått igenom
och vad jag lärt mig,
ser jag skillnaden
mellan en bra och en dålig inställning.
Den skillnaden i hur det känns
är nånting jag kommer att ha med mig resten av livet.
Det kanske låter galet, men det har varit en bra erfarenhet.
Kommer det nån bil, eller?
Ja, jag kan ringa.
Djupandas.
Stretcha.
Nu börjar jag få ont i ryggen. Är det för jag går i pension på riktigt?
AVTACKNINGSKVÄLL PÅ THE GARDEN FÖR HENRIK LUNDQVIST
Mitt nummer pensioneras nu på the Garden.
RANGERS-LEGENDEN
Det kändes som att det gick
så fort.
Så mycket på en gång.
Okej, hör ni.
Nu är det dags!
Ibland när cirkusen är här, håller djuren till härinne.
Har de en cirkus här?
Hallå.
-Hur är läget? -Nu händer det.
Grattis på Henrikdagen.
Jag ska skryta överallt om dig för att du är så känd.
Klarar du dig på mattan ända fram?
Ja, vi har övat på det.
Ni har övat, vi såg ju det.
Ni går så där, hand i hand,
vinkar till folket.
Kanske vinka lite mer ödmjukt.
Som en drottning, de gör så här.
Henrik! Henrik! Henrik!
Det känns stort att sitta i omklädningsrummet med hela familjen.
Första gången på evigheter som alla är samlade i New York.
Mamma, pappa, min syster, Joel.
Om de skriker det, då…
-Det kommer de att göra. -Det kommer att vara jobbigt.
Det kommer att vara jobbigt, och nu kom tårarna.
Ha fickorna fulla med papper.
Och alla Rangers stjärnor är där.
Jag gick runt bara för att de visade runt oss.
-Jag började gråta med en gång. -Jag vet.
Jag hade behövt tio år för att prata om det utan att börja gråta.
Bokstavligt talat tio år.
Jag vill känna nånting.
Det är det man spelar för.
Finns det en gemenskap
som de vars lagtröjor pensionerats av den här organisationen
känner sinsemellan?
Är det som en klubb för före detta presidenter?
Henrik, som ung svensk kille började du spela i NHL,
kom till USA,
och nu är du en av 11 spelare vars lagtröjor pensionerats
i världens mest berömda arena.
Tidigare sa du att det kändes overkligt.
Nu återstår blott ett par ögonblick.
Hur känns det just nu?
Jag ville vara så närvarande det gick,
och så öppen som möjligt för vad som än skulle ske härnäst.
Ranger-supportrar!
Det är dags.
Ikväll lyfter vi hans tröja, nummer 30, till takbjälkarna,
där den ska stanna för all framtid i världens mest berömda arena.
Jag slöt ögonen,
tog ett par djupa andetag,
och sen kunde jag höra allting.
Jag hörde min familj ropas upp.
Föräldrarna, Henriks far, Peter, och hans mor, Eva.
Jag hörde publiken.
Henrik! Henrik!
På sätt och vis kände jag mig samlad.
Jag var där helt och hållet.
Jag stod med slutna ögonlock
och lyssnade.
En Rangers-legend…
En New York-ikon…
Nummer 30! Henrik Lundqvist!
Så fort jag klev ut blev jag knäsvag.
Mitt mål den här kvällen var att bara ta in allt.
Jag behövde bara vara mig själv
och njuta av det.
Jag saknar er.
Jag har saknat er. Det har jag verkligen.
Jag kände gemenskapen. De var…
De var där med mig och jag var där med dem.
Det har varit en ofattbar upplevelse,
som har gett mig så mycket glädje.
Det har gjort den här resan så enastående.
Jag vill tacka alla här och i hela staden.
KUNGEN
Och när jag tänker på min tid här i New York,
allt jag upplevt,
människorna jag träffat och vad sporten har gett mig,
är det framför allt en känsla jag känner,
och det är tacksamhet.
Jag är så tacksam
för allt som den här organisationen givit mig.
För stödet till mig och familjen.
LÄNGE LEVE KONUNGEN TACK
Och Therese, jag vet att det varit en berg- och dalbana.
Det har inte varit lätt med alla toppar och dalar.
Nu har jag äntligen nånting att säga vid frukostbordet varje morgon.
Det har varit…
…spännande att gå in i en ny fas.
Och det var…
Det var underbart.
Den här upplevelsen kommer jag aldrig att glömma.
Tack så mycket.
Tack.
Jag uppskattar det.
TACK
Henrik! Henrik! Henrik!
TACK NUMMER 30
Det var fantastiskt att känna allt stöd och all kärlek,
efter allt som hänt.
Det var överväldigande.
Hur ska man beskriva det?
Det gav mig bara en sån tillfredsställelse,
en känsla av frid
och värme.
Jag kände mig hel.
Grattis, Henrik!
Och tack för allt
som du har gett till New York
och till New York Rangers!
Henrik! Henrik! Henrik!
Hur ser morgondagen ut då?
Morgondagen…
På dan får vi se, men det ska bli fest imorgon kväll,
fira min fyrtioårsdag, det ska bli…
Det kommer bli kul.
Det är verkligen en vecka av fest.
Ja.
Det kan man säga.
Om man tänker på var man var för ett eller tre år sen
så inser man att det händer ju mycket mer
och saker kan växa mycket mer än man tror.
Det är det som är livet, eller hur?
Till Therese, Charlise, Juli, Joel, Gabriella, mor, far,
och alla supportrar som stöttat mig genom min karriär.
- Henrik.
Undertexter: Fabius Witt-Brattström Engdahl