Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ćao.
Ovo je toalet.
Zdravo. -Ćao, kako ide?
Dobro.
Skidaš čarape i cipele? Dobro. -Da, uvijek to radim.
Dobro je, zar ne?
Spreman sam kad i vi.
To je moj palac gore. -Vrlo dobro.
U redu, Otto. -Da.
Trebamo da kažeš neke rečenice za početak filma.
Da. -U redu?
To će biti na početku dokumentarca.
I to će objasniti ko si ti.
Ko sam ja? Da. -Da. I o čemu je dokumentarac.
Da? Dakle... -I kakav je moj lik.
Pa, tvoj lik si ti u dokumentarcu.
Jesam. -Ali možemo to istražiti.
Počnimo sa čitanjem rečenica, a kasnije ih možemo promijeniti
ako želiš? Želiš li probati? -Mogu probati.
Zovem se Otto Baxter
i snimaju me od kad sam bio beba.
Bio sam na ekranu više puta nego što mogu izbrojati.
Zdravo, uđite, uđite.
Ja sam društven.
Vrlo sam smiješan.
A ponekad i vrlo nestašan.
Jesi li za ples, draga?
Posljednji dokumentarac napravili su
moji prijatelji Pete i Bruce kada sam imao 21 godinu.
Radio se o mom pokušaju da imam seks po prvi put.
Bio je jebeno dobar. -Jebeno dobar, zar ne?
Svi ti dokumentarci pokušali su me shvatiti,
ali nisu. Ne zaista.
Sada kad starim,
Pete i Bruce stvarno mi idu na živce.
Nisam baš siguran da to tu piše.
"Pete i Bruce trebaju me ispravno shvatiti."
Sada kad starim,
Pete i Bruce trebaju me ispravno shvatiti,
jer su veliki dio mog života.
Kad dođe do toga, pomoći ćemo ti s važnim odlukama.
Prihvatit ću rizik.
Prihvatit ćeš rizik s nama? -Da.
Ako ti pomognemo da donosiš odluke o tome kakav život želiš da imaš,
onda moramo shvatiti kako se stvarno osjećaš o svom životu.
Dosađujemo li ti, Otto?
Volim filmove.
Volim o njima razgovarati s Peteom i Bruceom,
pa su me upitali da napišem i režiram
dramu o svom životu.
Da ja ispričam svoju priču.
Izrada filma je veliki izazov.
Kad radiš svoj posao, radiš li ga za druge,
za ono što će ljudi reći o tebi, ili ga radiš za sebe?
Obično se misli da osobe sa zaostatkom u razvoju nisu sposobne
kada je u pitanju akademski materijal.
Čitanje može biti sporo i naporno.
Moramo postaviti realne standarde
koji nisu previsoki za pojedinca.
Pravim filmove o onome šta želim biti.
Mogu odigrati svoj život i svoje fantazije kroz film.
Završen je
viktorijanskom Londonu kojeg je napisao i režirao Otto Baxter.
Zvijezde filma su Paul Kay, MyAnna Buring, Dexter Fletcher
i Adeel Akhtar.
Otto Baxter je rekao: "Ja sam prvi pisac i režiser sa Downovim sindromom
koji je napravio ovakav film, ali se nadam da neću biti posljednji."
Ako vjerujete da mentalno retardirani mogu obavljati korisne poslove,
pretpostavite da mogu izvršavati samo najjednostavnije fizičke zadatke.
Takvi zadaci ne zahtijevaju prosuđivanje ili donošenje odluka.
Svako ko je ikada imao privilegiju da režira film,
zna da to može biti kao pisanje Rata i mira
u zabavnom parku.
Kada to konačno uradite kako treba,
malo toga se može porediti s tim osjećajem.
Pozdrav svima.
Želim da se opustite i uživate u Ludnici za lutke.
PET GODINA RANIJE
Halo, ovdje Otto Baxter.
Ostavite poruku nakon zvučnog signala. Bip.
KUĆA 1000 LEŠEVA
Hej Otto, Bruce je.
Samo da ti javim, Pete i ja ćemo biti kod tebe oko 11 ujutro,
rano počinjemo, nadam se da si budan.
Stvarno se radujemo što počinjemo.
Danas samo trebamo razraditi kako želiš da tvoj film izgleda
i kako želiš ispričati svoju priču.
Veoma je uzbudljivo. U svakom slučaju, vidimo se uskoro.
U redu, pozdrav, doviđenja.
Kladim se da nije izašao iz kreveta.
Bože moj.
Zastrašujuće.
Ti si kao neka iritantna osa.
U redu.
Samo zamisli da si u filmu. I postavljaš scenu za nas,
jer to je ono što radiš, pišeš i režiraš.
Ja sam režiser. -Da.
Govorim vam šta da radite. -Moraš se držati teme.
Ti, začepi. A ti, napravi mi sendvič sa slaninom.
Vidim kako će ovo izgledati.
Ostani na temi. -Ostani na temi.
Možda bismo trebali, a slobodno iznesite svoje prijedloge,
mislim da bismo trebali samo smišljati ideje, zar ne?
Trebao bi da se sjetiš upečatljivih trenutaka koji su ti se dogodili.
Od dana kada si rođen do danas.
Hajde da počnemo s tvojim prvim sjećanjem.
Moje prvo sjećanje je odlazak iz škole.
Stvarno? -Da.
Koliko si imao godina?
Mislim da sam imao 19 ili 16.
Prvo sjećanje ti je bilo kada si imao 16 godina?
Mislim da sam imao dvije. -Dvije, dobro.
Mislim da je škola prilično dobra...
Otkad te znamo, čini se da pokušavaš izbjegavati, ponekad,
razgovor o vrlo teškim, izazovnim stvarima u svom životu.
Je li to istina? -Jeste.
Najčešće smo razgovarali o filmovima, muzici
i djevojkama.
Pa, ti pričaš o djevojkama. -Da, top pet, ili top deset. Šta god.
Ali da, pisanje filma, to nam je svima pružilo priliku da pričamo
o nekim od tih izazova u tvom životu.
Uspio sam.
KNJIGE O OTTOVOJ ŽIVOTNOJ PRIČI I FAKULTETSKI KURSEVI
Priča o mom životu.
Dođavola.
Adam Ward.
To sam zapravo ja.
Je li to bilo tvoje ime kada si rođen? -Da.
Simpatične slike, Otto.
Evo Otta i njegove mame, Alex.
Ona me samo ostavila.
Zašto misliš da nije mogla brinuti o tebi?
Stvar je u tome što imam Downov sindrom.
Tu je Lucy.
Moja prava mama je Lucy.
Ona me željela. Došla mi je u pomoć.
"Hvala što si mom sinu pružila šansu za budućnost."
Živio sam sa svojom mamom Lucy, starijim bratom Jamesom
i sa dva mlađa brata, Titusom i Raffeom.
Svi smo živjeli zajedno u maloj krivoj kući u Oxfordshireu.
Sviđa mi se dio o maloj krivoj kući. Imaju li tvoja braća Downov sindrom?
Da. Svi oni imaju Downov sindrom.
Zbog čega te je Lucy usvojila? -Ne znam.
Usvojila vas je četvoricu, zar ne? -Jeste.
Za većinu nas, sama pomisao na brigu o invalidnom djetetu
donekle je zastrašujuća, stoga se samo posebna osoba ponudi
da usvoji invalidno dijete.
Ali ne samo da je Lucy Baxter usvojila takvu djecu,
već se i sama brine o njima.
Pored toga što je mlada, lijepa i slobodna,
Lucy Baxter je majka dvoje usvojene djece.
Oba imaju Downov sindrom, ali Lucy je željela djecu sa posebnim potrebama.
Mislim da je uzimanje ove djece, posebno kao beba,
i onda njihovo odgajanje u našoj kulturi je jako uzbudljivo,
jer nebo je granica. Znate, ko zna šta će se desiti?
Ko zna kakvi će biti kad odrastu?
Poprilično si isprljao lice, zar ne?
Ljudi oko mene su bili malo iznenađeni,
a moja majka je pokušala da me odgovori od toga.
A moja baka je rekla
da me nijedan muškarac neće pogledati ako usvojim dijete
sa Downovim sindromom, što mi je bilo zanimljivo.
Ali pretpostavljam da se to spremalo,
jer sam mislila da želim da otmem neke ljude
iz bolnice u koju sam nekada išla da volontiram.
Imala sam oko 17 godina.
Išla sam u umjetničku školu i tražili su volontere za umjetničku grupu
za pacijente u Royal Earlswood bolnici.
Jednostavno sam uživala provodeći vrijeme s ljudima.
Tamo sam išla 25 godina.
Dakle, to su bili vrlo važni ljudi
i bila sam u jednoj grupi mladih volontera.
Željeli smo više za njih.
Pokušali smo da ih ne sažalijevamo.
Uživali smo u njihovom društvu i uvijek smo se smijali s njima,
znate, ne žele samo primati milostinju, posebno jer su djeca.
Oni očekuju da imaju prijatelje koji ih vole, uživaju u njihovom društvu,
a sam voljela i volim ljude sa Downovim sindromom.
Do svoje 17. ili 18. godine, dok nisam otišla u ovu bolnicu,
nikada nisam srela nekoga s Downovim sindromom. Bili su kao druga rasa.
Znate, bili su kao drugačiji...
Jednostavno se ne miješamo s njima.
Izvinite, pravimo emisiju o mongoloidnoj djeci.
Možete li mi reći šta vam je prva pomisao?
Mislim da je malo zastrašujuće, da budem sasvim iskrena.
Toga sam se uvijek bojala. -Pa, izgledaju daleko, zar ne?
Izgledaju prazno, zar ne? -To je to.
Nemaju koncentracije, zar ne?
Da li bi trebali pohađati normalne škole gdje je to moguće?
Ne. -Mislim da je to zbog izgleda.
Odmah se stavimo u odbrambeni stav i plašimo se kako da se ophodimo.
Ne tretiramo ih s inteligencijom kojom zaslužuju biti tretirani.
Ko si ti? -To sam ja.
Mrzim ih sve.
Ljudi nisu znali kako su divni, i prekrasni, i ljubazni,
i jedinstveni, i talentovani, jednostavno nisu znali.
Zato sam iskoristila svaku priliku da stavim svoje sinove na TV,
u novinske članke i slično.
To je bio cilj, znate, izvesti nekolicinu njih i pustiti ih
da pokažu svima koliko su nevjerovatni.
To je zapravo proces kroz koji smo Bruce i ja prošli, zar ne?
Da. -Dolazili smo ovdje profesionalno.
Da. -Plaćeni smo da snimimo dokumentarac.
Ali zapravo smo imali drugačije iskustvo,
uživali smo družeći se s Ottom.
Znate, postao je naš prijatelj.
Loš si u ovome.
Makni se! Loše sviranje.
Kada ste vas dvojica rođeni? -Rođen sam 1983. godine.
1974. -Ja nisam tada.
Da. Kada si ti? -1897.
1897, da. -1897.
Tako sam i mislio, to objašnjava sijedu bradu.
Iste godine kao i Backstreet Boys.
Ova vrsta muzike. -Bili su sjajni, zar ne?
Bili su najbolji bend u viktorijanskoj eri, zar ne?
Počinjemo li scenu u sobi gdje je tvoja mama vezana za sto?
Da. To je Alex. -To je Alex.
Zašto misliš da je važno da je vezana za sto?
Mislim da je ona baš luda osoba.
Dakle, želiš li da izgleda poremećeno
ili da glumi...
Želim da glumi pretjerano.
Želiš da, recimo, baca stvari oko sebe i...
Kao djevojka u Istjerivaču đavola
Trebamo pacijenta, doktora i medicinsku sestru.
Pacijent dakle, ovo je za odabir glumaca.
Dakle, trebamo doktora. -Doktora.
I medicinsku sestru. -Da.
Lica trebaju da im izgledaju opasno.
Ne brini, neće nimalo boljeti. Pa, ipak će puno boljeti.
U redu. I kad glava bebe izađe, čujemo li bebu kako plače?
Da, čujemo.
Imat će ožiljke svuda.
Oči poput golf loptica. -Oči poput golf loptica?
Zašto si zainteresovan da ovo bude scena horora
i da se rađaš kao čudovište?
Tako me ljudi uvijek zovu. Uvijek me zovu čudovištem.
Na kapcima. Zatvori oči.
Imam nešto.
Da.
Što je neurednije, to je bolje.
Ubaci ovo unutra, pogledaj.
Ovo je mjesto gdje bismo mogli snimiti tvoju scenu rođenja.
Prilično lijepo.
Misliš li da, recimo, duboko u sebi
vidi sebe kao nekoga koga se treba bojati?
Mislim da je Otto imao prilično teško putovanje, jer mislim
da je to paradoks, zar ne?
Znaš, neki ljudi te shvataju, a neki te stvarno ne shvataju.
Šta ti se svidjelo u tome? -Svidjele su mi se velike eksplozije.
Dakle, sviđaju ti se eksplozije. Skupo.
O, Bože. -Moj Bože.
Mislim da ćemo mu staviti novu kožu.
Mislim... -Podsjeća me na Olivera Cromwella.
Olivera Cromwella?
To je definitivno najluđe povezivanje koju si do sada napravio
i sviđa mi se.
Ne znam ni kako Oliver Cromwell izgleda.
Svaki put kad izađe vani, dese se problemi.
Tužno je što je to vrlo nepredvidljivo.
Ne zna kada će se to dogoditi.
To je zastrašujuće.
Treba nam nekoliko zombija kao što je taj.
Jer to su obični ljudi koji se, kako on to vidi, ponašaju normalno
sa svima ostalima, samo ne s njim.
James želi paradajz. -Ne znam zašto nas ljudi gledaju.
Stvarno? -Zašto uvijek gledaju?
Samo dođi ovamo. Otto mora nešto uzeti.
I zašto se ljutiš kad te gledaju?
Stvarno mi se ne sviđa... Naljutim se.
Stvarno?
Znaš li zašto te gledaju? -Ne.
Vjerovatno zato što imaš Downov sindrom.
Imam.
Znaš li ono kada se uzbudiš zbog nečega?
Ti radiš... -Uvijek to radim.
Da, i svi te zbog toga zadirkuju, zar ne?
Da.
A znaš li nekoga drugog ko to radi?
Ne. -Pa, to je dio Downovog sindroma.
Eto, radiš to sada.
Tako je.
Dakle, Otto, da sam na autobusu s tobom i iznenada uradim...
Izgledala bi jebeno čudno.
Dakle, shvataš li zašto ljudi možda gledaju u tebe?
Da. -Da?
PRVI DAN SNIMANJA: OTTOVO ROĐENJE
Kojim putem? -Idemo sve do seta.
Nemam pojma kakav će film ispasti.
Mislim da bi mogao biti potpuno lud, bez niti koja povezuje
cijeli film, da.
Ali on duboko razmišlja o svemu.
Sigurna sam da će značenje ipak isplivati.
Dobro jutro.
Hej. Kako ide? -Ćao, jesi li dobro?
Da. -Jesi li uzbuđen?
O, da. Jedna od mojih omiljenih scena.
To će sigurno biti prvi put da ga stvarno razumijemo,
i šta se događa u njegovoj glavi, i kako se osjeća o svemu, znate, kao
čovjek s Downovim sindromom, to će biti apsolutno fascinantno.
Da, jedva čekam.
Kako su moji glumci?
Dobro, Otto, kako si ti?
Naručio je dva trkača jučer.
Stvarno? -Da se bore do smrti.
Vas dvoje, borite se do smrti.
Pa, želi napredovati u ovom poslu.
Ja sam komičar.
Maskirani osvetnici!
Vidjet ćeš bebu. -Da.
Totalno ćeš poludjeti. -Da.
Ne želim se brinuti za bebu, ima Downov sindrom.
Dajmo ga nekome.
Ne želim ga dati.
Prisiljavamo te.
Ali to je Alex. Da. -Da.
To je moja druga mama, zove se Alex.
Moj tata se zove Martin. -Martin?
Da. Nisu mi poslali poklon, ni čestitku, ništa.
Nikada? -Apsolutno nikada.
Samo su me ostavili, misle da sam sranje.
Njihov gubitak, ha? -Da.
Dakle... Dakle, u stvari, imaš je u svom scenariju,
učinio si da je jako uplašena. -Moja osveta.
Da, ali je previše prestrašena da bi se mogla nositi sa...
Nositi sa... -Nositi s bebom.
A ona ne može, a da ne vidi ovu bebu kao čudovište
i ne zna šta da uradi s njom. -Da.
Tako sam sretna zbog ovoga, bit će zabavno.
Hoće. -Bit će zabavno.
Pogledaj to. Savršeno.
Dobro prskanje.
Zidovi. -Nevjerovatno.
To je prilično lijepo.
Ne brini, draga. Ovo neće malo boljeti.
Onda se približiš i ja kažem, ne, molim te, nemoj mene.
Ne brini, draga. Ovo neće malo boljeti.
Ovo će puno boljeti.
Odlično.
Poprilično dobro, zar ne? -Volim ovu scenu.
Iako to kažeš sam za sebe.
Imam ideju, jer već smo na svjetlu,
kako bi bilo da uradimo otkrivanje u ovom kadru?
Otkrivanje lice doktora? -Da.
Zlokobno lice. -U redu.
I stezanje, igranje s instrumentima.
I to je sve da je učini...
Nervoznom? -Da je učini nelagodnom.
Da je uznemiri, da. -Igraj se s instrumentima
i možeš se vrtjeti oko nje.
U redu. Dakle, ako uzmem rezače i onda ih vratim,
kao da tražim pravo... U redu. -Da, pravo odjeljenje.
U redu, tišina molim. Spremite rolu.
Priprema.
U redu, akcija.
Jebote! Izvadite ovo iz mene!
Jebote!
Rez!
Otto?
Daj mi poljubac. -Ne želim.
Stvarno te ne želim poljubiti. U redu, nastavimo.
Morat ćemo raditi ovakve stvari, moramo slati e-mailove da pokušamo
uvjeriti ljude da sudjeluju u filmu.
Bit će puno toga. -Obriši dio o salati.
Dobro, obrisat ću. Dakle, mogu to obrisati?
Obrisat ću da Bruceova zadnjica ima okus salate.
Dakle, samo ću staviti... Dobro, a Pete s nosom kao kobasica?
Pitam se mogu li... -U redu je.
To također brišemo? -Da.
Dobro. Vidiš, već izgleda bolje.
Kako si ti, Alex? -Kako si ti?
Dobro, sad napredujemo. Kako si ti, Alex?
Nisam te vidio otprilike deset godina.
Nisam te vidio otprilike deset godina? -Da.
Želiš li joj reći za ovaj film? -Da.
U redu, kako bi ga opisao? -Snimamo dramu-horor.
O tvojoj životnoj priči. -O mojoj životnoj priči.
Želiš istražiti svoju životnu priču, a pravi način da to uradiš je možda
da vidiš ljude koji su bili važni.
S kojima sam snimao.
Sjećaš li se vremena kad si je vidio? -Sjećam se.
Gdje je to bilo? -Reigate, u Surreyju.
Kod kuće? -Da.
Zdravo. -Alex.
Zdravo, mama. -Zdravo.
Stvorite ove slike u svojoj glavi o Downovom sindromu.
U redu, možda je to neznanje s moje strane,
ali svi imamo slike onoga što mislimo da je Downov sindrom.
Imam ga. -Pogledaj!
To je moja mama. -Da!
Zar nisi visočiji od mene? -Sada jesam.
A onda gledate sliku i kažete: "Da li se mogu nositi s tim,
s invalidskim kolicima, da nekoga hranim i mijenjam pelene
svaki dan?"
I svako će imati različite odgovore, različite razloge.
Ali naš odgovor je bio ne. Ne možemo se nositi s tim.
Volim svoju mamu.
Hoćeš mi pokazati okolo? -Hoću.
Želim vidjeti tvoju sobu. -Naravno. Na spratu je.
Kako si uredan!
To je moja stvar za prdeže.
Stvar za prdeže? -Pritisni.
S normalnim djetetom, ako je u redu to reći,
s normalnim djetetom nadate se da će upoznati dečka ili djevojku,
oženiti se, zasnovati porodicu, napustiti kuću, to je krug života.
Ali djeca sa Downovim sindromom oslanjaju se na roditelje.
I puno finih starijih ljudi još uvijek paze na djecu sa sindromom.
Ja to jednostavno nisam mogla.
To si ti. -Bože, postala sam ljepša.
Ima slike moje porodice na zidu
i mene, znate, to mi je bilo jako emotivno.
Oprosti, mogu li, oprosti. -U redu, mama.
Samo se pitate, znate, kako bi to bilo.
Moram biti iskrena, možda se osjećam malo krivom.
Ne volim tu riječ, jer odmah
ispada da sam nešto pogrešno uradila,
a ne osjećam da sam nešto pogrešno uradila.
Ali, znate, kada me Otto zagrli i kaže: "Moja mama Alex je ovdje,
volim te, stvarno si mi nedostajala", dobijem mali grč, ne znam,
mislim da je to tuga.
Jer to nije bila Ottova odluka.
To smo bili suprug i ja, to je bila naša odluka.
"To će pobijediti...", ma bježi... "Pobijediti."
"Možete mi poslati e-mail
na ovu adresu."
"Čujemo se uskoro?"
Doviđenja, Alex.
"Doviđenja, Alex."
PS.
"Volim te, mama."
Želiš napisati "Volim te, mama"? Voliš li je?
Naravno. Da.
Mislim, jer ona nije bila u tvom životu, zar ne?
Osjećaš li da je voliš kao što sin voli majku?
Da. -Stvarno?
Da.
Djeca dolaze na svijet i svi očekuju šampanjac i proslave,
a ako dijete poput Otta dođe na svijet, to je sahrana.
Kao što je jedna od majki moje djece rekla:
"Ne vjerujem da bih mu se ikada mogla nasmijati."
Znate, jako sam se trudila da ne krivim roditelje.
Mislila sam da su roditelji bili uplašeni.
Mislim da ljudi jesu uplašeni.
Možda je zbog te riječi "uplašeni" Otto onda pomislio:
"Sigurno sam nešto čega se treba plašiti."
I rez.
To je bilo sjajno.
Imat ćemo pjesmu o čudovištu. Možemo li?
Ona je prekrasno čudovište.
Stvarno mi se sviđa ideja o pjesmi.
Ne želim da je on blizu mene, onda ćemo...
Zakopajmo ga gdje niko neće znati.
On je lijepo čudovište, ne možete ga savladati,
zakopajmo ga tamo gdje nas neće naći.
On je lijepo čudovište, ne možete ga savladati.
On je čudovište, čudovište, groteskno breme.
Samo je beba, ali ne želim ga blizu sebe.
Poslat ćemo ga da živi u...
Đavoljem igralištu. -Đavoljem igralištu?
On je čudovište, čudovište, groteskno breme.
Samo je beba, ali ne želim ga blizu sebe.
Izgleda dobro. -Dobro je?
I mislim da ćemo se pomjerati kako se oni pomiču.
Počnite sa zvukom.
On je lijepo čudovište, ne možete ga savladati...
Zaista sam zadivljena što ga vidim usred svih tih ljudi.
To će jako pomoći njegovom samopouzdanju.
Ljudi ga shvataju ozbiljno.
Ponekad osjeti nešto od mene i to mu dozvoljava da bude upravo
ono što jeste, mislim da će to jako pomoći.
Poslat ćemo ga da živi na đavoljem igralištu.
I rez.
To je kraj. -To je kraj!
Hvala, Otto. Bilo mi je zadovoljstvo. Hvala ti puno.
Bilo je jako lijepo. Pravi užitak, zaista.
Bravo.
Fantastično. Divno. Jedva čekam da to vidim. Bio si sjajan režiser.
Halo, ovdje slavni režiser.
Mogu li vam pomoći? Bip!
Zdravo, Otto, ovdje Pete.
Bojim se da imam loše vijesti.
Nismo u mogućnosti da nabavimo još novca od sponzora
kako bi mogli nastaviti.
Nije sve izgubljeno.
Pokušat ćemo pronaći još novca.
Samo sam htio odmah da ti javim.
Nakon što sam završio snimanje scene rođenja,
moja producentica Daisy se umorila od tih budala.
To ne piše! Piše: "Svuda je pokušala pronaći novac za nastavak."
Mislim, i ono što si rekao može biti istina, ali...
Imali smo jak početak,
ti si napravio jak početak sa scenom rođenja.
Vrlo jak početak.
I onda se sve zaustavilo.
Stvarno sam se trudio, Otto.
Svi su rekli ne.
Ali u klasičnom stilu Otto Baxtera, oporavio si se i uradio nešto drugo.
Jesam. -Da.
Hoćemo li pričati o vremenu kad si nastupao kao žena?
Da. -Ili da nastavimo dalje?
Hajmo pričati o tome. -U redu.
Dobro onda.
Ovo je moj drag muzej.
Dobre su, zar ne? -Ti sa Greyson Perryjem.
Ne, nemoj to!
Je li to pobjeđuješ takmičenje za Alternativnu Miss?
Da.
Bilo je uzbudljivo pobijediti. To je prilično super.
Ima lijepu, malu krunu na napuhavanje.
Nabacuju li ti se zbog toga? -Da, u stvari.
Stvarno? -Da.
Ja sam privlačnost.
Pa, znam da si ti...
Ti si u centru pažnje. Sigurno su ti se nabacivali.
Jesu.
Je li nešto bilo?
Hvala.
U redu.
Hoćemo li preći na film?
Da.
Peter Brada. -Peter Brada?
Da, zapravo, narasla je, više sam se brijao
ove godine nego inače. -Zaista?
Odlučio sam da će 2020. biti godina bez brade.
Mada sam razmišljao šta da radim s kosom.
Hej, izvinjavam se. -Hej, Daisy.
Ćao, Daisy. -Ćao.
Ovo zvuči kao privatan razgovor.
Ne.
Hej, Keira. -Zdravo, kako si?
Je li sve u redu, dušo? -Da.
"U redu, dušo? U redu, draga?"
Misliš li da je to Stephanie? -Da.
Da, to je Stephanie.
Obavijestio sam zaručnicu o poslovnim obavezama s tobom.
Da. Kako je Stephanie?
U redu. Sve više mi zapovijeda.
Hej! Mowgli, skini se s tate!
Mowgli.
Iskreno, zatvaranje zbog COVID-a nije mi smetalo,
to me nije spriječilo da pišem o svom snu.
O tvom snu, ili o tvojoj drami? -O drami.
Tvoja drama je tvoj san. -Jeste.
Šta si zapravo radio tokom zatvaranja?
PlayStation? -Da.
Pornići? -Da.
Jelo? -Da.
Masturbirao. -U redu.
Sljedeće je malo ozbiljnije, Otto.
To je u redu, volim ozbiljno. -Dobro. Možda ti se ovo nije svidjelo.
Tada, u to vrijeme, dogodilo se nešto drugo.
Nešto jako loše.
Moja biološka majka je umrla.
Ali čekam te na pauzi, negdje vrlo blizu,
odmah iza ugla.
Preminula je.
Potpuno je nestala.
Oče naš, koji jesi na nebesima...
Dođi kraljevstvo Tvoje, budi volja Tvoja.
Ništa nisam rekao.
Samo sam stalno plakao.
Zadnji put kad smo pričali o tvojoj mami,
prije nego što sam saznao da je umrla, bio si prilično ljut na nju,
znaš, u scenama koje smo snimili ranije.
Da.
A kad smo pisali scenu rođenja, izgledao si ljutito.
Bio sam.
Nikad mi nisu poslali čestitku,
ili rođendanski poklon, ili išta.
Zaboravili su na mene.
Sada kad je mrtva, nisi više ljut?
Da.
Osjećam se prilično krivim.
Veoma krivim.
Je li ovo bilo na tvom tavanu? -Da.
To je bio ručnik s kojim si došao.
A ovo je bila zimska odjeća, s ovim čizmicama. Male čizmice.
Moja mala dekica.
"Podigni glavu visoko i budi čovjek, sine moj.
I neka te Bog blagoslovi." -Od koga je?
Šta misliš?
Od Lucy.
Nije, to je od Alex.
Ovo je od Alex. -Tvoje mame.
Ovo je od Alex.
Ovo je zaštitnik putnika, da te čuva.
Dobio si ga kada si došao kod mene, na novogodišnju noć,
to je dan kada sam došla da te pokupim.
Da li se drugačije osjećaš prema njima,
sada kada znaš da ti je ona kupila taj poklon?
Da.
Na koji način?
Prilično sam shrvan.
Shrvan.
Mislim da ti nikada nisu dali rođendanski ili Božićni poklon.
Ali samo ću reći da ponekad,
jer ljudi su posvojeni,
biološki roditelji,
misle da dan rođenja nije poseban
i da ga ne treba slaviti jer su tada izgubili svoje.
Ovo je bio najvažniji dan, da.
Tvoja majka je, kada si došao da živiš kod mene, poslala najbolje želje
za tebe, i vjerovatno si to uvijek trebao nositi.
Da?
Da te čuva.
Cijeli svoj život si živio ovdje i imaš tri brata.
Da. -Da?
I dvojica su dobijali poklone,
za rođendan i Božić, od svojih porodica.
Svaki rođendan i Božić, godinama i godinama.
I ti si to gledao.
I nisi rekao ništa.
I to je vrlo tužno za tebe, Otto.
Zašto ništa nisi rekao?
Previše je bolno.
Ne.
Daisy me podsjeća na Claudiu Winkleman.
Claudiu Winkleman?
Ona baš i nema šiške, zar ne?
I manje je narandžasta.
Mislim da je manje narandžasta.
Dakle, moramo objasniti da nakon, koliko godina?
Četiri godine? -Četiri godine.
Četiri godine niko nije mario, niko nije davao novac,
niko nije mislio da je dobra ideja da ti režiraš film,
ali preokret.
Napisali smo par redova. Reci šta misliš.
Da.
Dakle, s ove strane.
U četiri godine od mog prvog snimanja,
svijet se malo promijenio.
Publika je htjela čuti priče o osobama s invaliditetom,
ispričane od strane osoba s invaliditetom.
Bio sam tražen!
Producenti su ignorisali pisce s invaliditetom,
komisije nisu iskoristile priliku da ispričaju priče o tim osobama.
Problem je što ne osnažujemo talente s invaliditetom,
a i kada to radimo, ne cijenimo priče koje pričaju.
Televizija je potpuno zakazala prema osobama s invaliditetom
i to se mora promijeniti.
Dobili smo novac
da nastavimo sa mojim filmom
Ćao.
Dobro jutro, šefe. -Ćao. Ova je uključena.
Kako si, Otto? -Tražen. Živ ili mrtav.
To je pjesma Bon Jovija.
Znam tu pjesmu. -Nekad sam ga volio.
Imam njegovu muziku.
DRUGI DAN SNIMANJA: OTTOVO USVAJANJE
Sljedeća scena je zapravo o tvom usvajanju
i odlučio si da je postaviš na mjesto zvano Đavolje igralište.
Ima puno ljudi u redu.
Znak, "dovedite svoje čudake".
"Dovedite svoje čudake?"
Dakle, to je cirkus?
Da.
Đavolje igralište.
ULAZ ZA GLUMCE
Vidim kako bi ovo moglo raditi.
Đavolje igralište. -Da.
Dakle, to je lokacija koja zvuči kao pravo Otto mjesto.
Da li oni fizički odvode ovo čudovišno dijete na Đavolje igralište?
Je li to tvoj cilj? -Da.
Šta se onda dešava s tobom?
Dok me đavo ne dođe uzeti.
Gospodar demona.
Ali osoba koja te zapravo odvodi je Lucy.
Lucy, zar ne?
"Ovdje sam, došla sam da te spasim."
Je li to ona govori? -Da.
"Ovdje sam." -Dijete.
"Ovdje sam." -"Došla sam da te spasim od đavola."
O, da.
Koja ti je bolja strana? -Bilo koja.
Ne znam koja mi je bolja strana. -Možeš se okrenuti ovako.
U redu. -Vidi ti se zadnjica.
U redu.
Tu će biti Lucy, koju glumi Rebecca Callard.
Zdravo.
Otto, gledaj ravno u mene. U kameru, Otto.
Dobro si se slagao s njom. -Fino.
I onda će biti šestogodišnji dječak
koji glumi tvog brata Jamesa.
Dakle, to su tri osobe u sceni.
Lucy će te vjerovatno gledati...
Ne možemo koristiti mog brata u filmu.
Tvoj brat ima 40 godina, tako da...
Da, teško mu je igrati tu ulogu.
Brada mu je ovoliko duga.
Ko će igrati ulogu Jamesa?
Ti si također glumac, Mikey? -Da.
Uzbuđeni smo što si ovdje. -Znam.
Koliko ima godina?
Koliko imaš godina? -Deset.
Deset.
Dvocifren broj. Sviđa mi se ta majica.
Otišao je. Dobro.
Sviđa mi se ovaj film.
Uživao si danas? -Jesam.
Sviđa ti se Rebecca? -Naravno.
Dobro si, Bruce? -Dobro sam, Otto.
Kako izgledam? -Odlično.
Dobro.
Hajde da pogledamo tvoje lice, Bruce.
Još nisam nanio šminku.
Dobra kosa, zar ne? -Novi Bryan Adams je ovdje.
Ko je ova razvratna žena? -To je moja mama.
Snima se scena, Otto. -Da.
Da.
Pozivaju se svi statisti.
Jeste li svi uzbuđeni? -Da!
A ekipa u pozadini, jeste li spremni?
Da!
Želim da svi dođu, jeste li spremni?
Da!
Molim za tišinu tokom proba.
Spreman sam. Da. -Proba.
Statisti, akcija i... -I akcija.
Akcija.
Dame i gospodo...
Adam je na rođenju težio samo 2,2 kg i ima Downov sindrom.
Napustio bolnicu s jednim mjesecom.
On je drugo dijete u braku njegovih roditelja.
Osjećaju se nesposobnima da se posvete Adamu.
Ne, on je moja čudovišna beba!
I rez.
On je na redu.
Uspjeli smo.
"I žele da ima ljubav i sigurnost usvojenih roditelja."
Ti ćeš biti moje čudovišno dijete.
Zvat ću te Otto.
"Zvat ću te Sotona." -Rez.
Otto, Sotona, međusobno su zamjenjivi. -Šta god znači isto.
Ima zastrašujuće ime za bebu. -Pa, to je Otto.
Hej!
Dobro, idemo.
Zapravo nisam srela puno beba s Downovim sindromom,
pa je bilo nekako: "Zar nije sladak? Prekrasan. Nevjerovatan."
Još par, gledajte ravno u mene.
A onda je sve ispalo kako treba,
pa sam imala sreću da ga mogu dovesti kući.
Ali sljedećeg dana spavao je u putnom krevetiću,
a onda se sjećam kako sam samo ležala u dnevnoj sobi,
misleći, znate, sve je bilo tiho,
i mislila sam:
"Šta radim sa tuđom bebom?"
Znate, bilo je jako čudno.
Kad sam dobila Jamesa nije bilo isto,
jer je već bio formirano dijete,
i ja sam čuvala djecu, i navikla sam na djecu.
"Šta radim sa ovim djetetom?
Ovo dijete ne bi trebalo da bude sa mnom.
To nije prirodno, to nije u redu."
I bilo je nekako tužno,
samo sam razmišljala: "Šta radim sa ovim djetetom?"
Nisam mislila da ću biti majka.
Samo sam željela da spasim nekoga i da mu pružim dobar život.
Ali Otto me je naučio ulozi majke.
I čija je ovo soba?
Titus je dobio tu. -Da!
James može imati tu. -Hvala.
Stvarno sam željela da moji sinovi odrastu
u centru svih zbivanja.
I Otto je počeo u običnom igralištu,
onda je otišao u prvu školu i bilo je dobro.
Ali kada je trebao da ide u srednju školu,
tada smo se prvi put susreli s pravom diskriminacijom.
Dakle, svi njegovi prijatelji upisali su se bez problema,
a za Otta nije bilo mjesta.
Trebalo je dvije godine da ga ponovo upišemo,
tako da je Otto propustio dvije godine školovanja.
Kuc, kuc, kuc u drvo.
REUBEN REUTER "OTTO TINEJDŽER"
Dobro, dečko. Hoće li ostati na mjestu?
Otto je zatim upisan u tu školu, ali problemi nisu prestajali,
jer je imao mrzovoljnu direktoricu škole
koja nije željela Otta u svojoj školi.
Pokušaj ih uplašiti, jednog po jednog.
Dobro.
To je bilo vrlo ugnjetavajuće za sirotog Otta.
Kada kažeš svoju rečenicu "O, jadno, malo čudovište",
želim da se sagneš i lupiš rukom od stol.
Dobro.
Zadovoljan si, Otto? -Da.
Još jednom?
Spremite se.
Akcija u pozadini.
Kad god si spreman. -I akcija.
Jadno malo čudovište.
Svijetla su upaljena, ali nema nikoga kod kuće.
Ovo je dogovor, ružni mali kretenu.
Uradi ispravno ovu jednačinu i pustit ću te.
I rez. -Rez tu.
Da razgovaramo o liku Gospodara?
On se stalno vraća, zar ne?
O čemu se tu radi?
Misteriozan dim.
Iskreno rečeno,
ne razumijem baš to o Gospodaru.
Pa, da počnemo sa našim...
Hajde, Pete, prihvati to!
Sviđa mi se kao koncept, ali ne razumijem to.
Kao koncept.
Šta misliš, šta Gospodar predstavlja?
On je tu da dominira nada mnom.
Dakle, ne voliš ljude koji ti govore šta da radiš?
Ne.
Pa, mislim da Gospodar zaslužuje svoju stranicu.
Trebamo istražiti ovo.
Ima nekih dobrih ideja o Gospodaru.
Da, Gospodar.
Kako ćemo opisati Gospodara?
Ne znam... Nećemo ga opisati, Otto.
Ja hoću.
On zapravo nosi isto kao na onoj slici.
Dakle, neka vrsta viktorijanskog gospodina.
On je viktorijanski gospodin.
Dobro.
On nosi... ne ove čizme,
već crne, sjajne cipele sa srebrnom... sa zlatnom kopčom.
Da. -Sa lobanjom.
Zlatna kopča sa lobanjom? -Da.
Da li je Gospodar neko ko predstavlja sve ljude
koji su pokušali da te tretiraju kao dijete?
Da.
Sve zlikovce u tvom životu,
sve njih pretočimo u lika Gospodara.
Da.
I akcija.
Izvinjavam se, g. McManus.
Vi niste g. McManus!
To je Gospodar! -I rez.
Rez tu. -To je bilo sjajno.
Odlično, Paul.
Iznenadiš se i dođeš ovamo da pričaš, ili pričaš dok stojiš?
Da.
Izvinite, momci.
To je lijepo. -Da?
A onda dijalog? -Da.
I dijalog... šta ću raditi?
Jamie je zapravo moj stari prijatelj iz Reigatea.
Zasnovan je na stvarnoj osobi?
Da.
Konačno!
Gospodine J. -Zdravo Otto, kako ide?
Dugo se nismo vidjeli.
Sjećaš li se prvog razgovora s Jamiejem?
Sjećaš li se šta je to bilo... -Udaranje ćunom.
Dobro, u redu.
To je on meni uradio.
Opiši mi udaranje ćunom.
Ne mislim, znaš...
Sjedio sam na podu i gledao televiziju.
Izvadio je svoju ćunu i udario me pravo u uho.
Tada si ga prvi put sreo? -Da.
To je prva stvar koju je uradio? -Da.
To je baš odredilo atmosferu između vas.
Sjećaš li se ovog?
Ludo. -Jeste.
Dakle... -Muške sise.
"Moj Bože, ubio je Kennyja. Gade."
Ajme, pogledaj sve to. Pogledaj sve ovo.
Dakle, Otto, ne znam šta ti misliš,
Otto te je u ovom filmu zamislio kao lutku trbuhozborca,
slično tome, ali sa crvenom kosom.
Da. -On je prilično nestašan lik.
Zamisli... -Chucky.
Mangup. -Mješavina Chuckyja
Da. -Da.
Kad bi morao da se sjetiš
najboljih uspomena s Ottom,
koje bi to bile?
Definitivno grudvanje s vozačem autobusa.
Ostavio je prozor otvoren, i ja...
Šta je uradio kad ga je pogodila? -Pogodila ga je u lice.
Bio je dobar pogodak. Skretao je.
Autobus se kretao? -Oko ćoška.
Opasno.
Otto je uradio ovo,
i onda se sjećam... tako,
a onda je... Zakočio je,
malo je gunđao, a onda je otišao.
Samo za njega.
Sticanje prijatelja je najvažnija stvar.
Znate, poenta škole je miješanje sa drugim ljudima
i učenje životnih vještina.
Bilo je divno vidjeti Otta kao tinejdžera
koji je mogao imati tako blizak odnos.
Pozdrav svima.
To je za njega bilo vrijeme prave slobode.
Šta je ovo, Otto?
Košulja za disko groznicu.
Košulja za zavođenje cura. -Za zavođenje cura.
Kad Otta pitate šta voli,
neće spominjati odlazak na obalu,
niti bilo šta drugo, već samo zavođenje cura,
tako da je to najvažnija stvar.
A to je najvažnija stvar za većinu 16-godišnjaka, zar ne?
Tvoj prvi korak će biti da upitaš djevojku: "Jesi li za ples?"
A tvoj drugi korak je, nakon plesa,
dakle jedan ples i jedna pjesma su završili,
pusti je samu pet, deset minuta,
otiđi i popij piće,
ili igraj igrice ili šta god pet, deset minuta,
a onda se vrati i pitaj za još jedan ples.
Reći ću: "Jesi li za ples, draga?"
To je stvarno nevjerovatan odnos.
Nikad nisam očekivala da će Otto
formirati tako dugotrajan odnos s nekim.
To je fantastično.
Znate, to dokazuje... dokazuje kakva je osoba postao.
Ajme, ko su ove divne dame?
Ja sam taj sretnik tu. -Da.
Dakle, imaš ženu koju si oženio. -Da.
Nekako smo se poznavali iz škole.
Sjećaš se mog zadnjeg dolaska?
Moj otac je izvršio samoubistvo. Umro je.
Šta? -Izvršio je samoubistvo.
Da. -To nije lijepo.
Sjećaš se kad sam skrenuo sa pravog puta, zar ne?
Imao sam problem s alkoholom. -Stvarno?
Kao pivo?
Da, puno piva.
I naletio sam na nju jedne noći kad sam pio.
Počeli smo pričati. -Stvarno?
Da, i jedna stvar vodi do druge, kao što obično biva.
Da. -I onda... Ćao.
Ćao. Možeš li namirisati moje pse?
Ona je nekako promijenila moj život, ponudila mi je opciju,
ako želim... ako želim da budem ozbiljan,
moram da biram između nje i pića.
Da nje nije bilo, ne znam gdje bih sada bio.
Znaš da je Jamie našao nekoga koga voli?
Da. -I koga je oženio?
Da li bi ti to želio? -Da.
Jesi li imao puno djevojaka? -Poprilično.
Zdravo.
Navedi nekoliko njih.
Sarah Marquis. -Da.
Imao sam je.
Lydia Fitzhoward.
Za Otta je posebno teško imati vezu,
jer se često dogodi da cure s kojima se slaže
i koje želi osvojiti često imaju zaštitničke porodice
ili trebaju njegovatelje.
To je minsko polje, tužno minsko polje.
Još jedan poljubac i zagrljaj.
Hajde, Lyds. Ćao Otto, hvala na gostoprimstvu.
I tebi.
Obične potrebe su najvažnije stvari
u ljudima.
Ali ako imate poteškoća u učenju,
one su žrtvovane da bi se zadovoljile posebne potrebe,
i tako da... znate, tako nisam odgajala svoju djecu.
Ćao, ja sam Bruce. Nismo se upoznali.
Nismo, ćao. -Ja sam Pete. Drago mi je.
Mi smo Ottoovi prijatelji. -Reuben.
Ćao, Reuben. -Ćao.
Drago mi je.
Čuo sam mnogo o tebi, Stephanie.
Hvala. -Da.
Ti si Ottoova djevojka? -Ne, vjerenica.
Izvini.
Vjerenica, da. -Da.
U stvarnom životu. -Da, u stvarnom životu.
Sviđa ti se? -Da.
Ti prekini. -Ne, ti prekini.
Prekini. -Ti prekini.
Mislim da je prilično nespretan sa ženama, kao svi tinejdžeri.
Želi da zavodi žene, ali ne zna baš kako da to uradi,
jer nije bio u stanju da razvije odnose.
Šta si uradila. -Ne, ti reci šta si uradio.
Prilično romantično za njega.
Mislim da je to jedan od problema.
Misli da je James Bond
neko će samo pasti pred njegovim nogama.
Samo ovo ubaci ovdje. -Dobro.
AUDICIJA ZA "LIJEPU ŽENU"
Je li ova uloga predstavlja bilo šta, ili je bukvalno samo lijepa žena?
To je samo lijepa žena.
Jesi li siguran? -Da.
Ovo je Pete. -Zdravo, Pete.
Dakle, u ovoj sceni koju ćemo čitati u baru,
ona zapravo... ona bježi od tebe,
ili bježi od bebe čudovišta.
Da. -Šta to treba da znači?
Zvali su me čudovištem, "bježi od mene."
Djevojke to zaista rade? -One to obično rade u stvarnom životu.
Stvarno? -I u ličnom životu.
U tvom ličnom životu, one su to radile?
Da.
Kada si pokušao sa njima, one su...
Da.
Šta su rekle? -"Prestani.
Bježi, ti sa Downovim sindromom."
Velika mi je čast da te ponudim pićem.
Ona se povlači.
Bježi od mene.
Nemoj mi se udvarati.
Ti si...
Ti si čudovište.
Tu sam. -Dobro.
Definitivno ličiš na Amandu Holden.
Ja ću. -Malo.
Okrećem se.
Odradila si sjajan posao, Hannah. -Hvala.
Možda ti kupim piće nekad. -Na završnoj zabavi.
Da. -Eto.
Možda ti kupim piće.
Spremni?
Da. -Ti reci akcija. Jesi li spreman?
Akcija. -Akcija.
Gdje je moja djevojka režiser?
Zašto ne bismo... Oprezno,
ne znamo gdje to vodi.
Ne, ne smijemo to uraditi... -Otto.
Šta misliš da je ovo, ljuljačka?
Kako se osjećaš? -Dobro.
Da?
Je li Daisy razgovarala s tobom? -Da.
Da?
Bez flertovanja. -Da.
Sjećaš se šta sam ranije rekao. -Da, znam.
Ne možeš ljude zvati seksi, u redu?
Da. -Da?
Ali samo...
Da. -Da?
Je li to u redu?
Jer želiš da se svi osjećaju ugodno
kad su pored tebe i kad pričaju s tobom
i nećeš... -Samo na završnoj zabavi.
Ni na završnoj zabavi. -Da.
Bilo ko od ovih ljudi s kojima radimo
nisu ljudi s kojima bi ikada... -Pripadaš Isusu.
Ne, Otto, pričam ozbiljno.
Bilo ko od ovih ljudi na setu
s kojima radimo, muškarci, žene,
niko od njih nije neko s kim ćemo imati vezu.
Jer to su kolege s posla.
Znaš, to je radno mjesto
i ljudima je neugodno ako sugeriraš
da bi ti mogli biti djevojka i slično.
Jer svi se trebaju osjećati ugodno.
Jesi li bolestan?
Ja? -Da.
Dobro sam. Zašto to misliš?
Jesi li ti? -Ne, nisam bolestan.
U ovoj sobi sada.
U redu, mislimo da, Otto,
sjajno se snalaziš s režiranjem, zar ne?
Sve je u redu. -I zapravo,
mislim da ćeš biti vrlo dobar sada i da nećeš
flertovati sve vrijeme, zar ne?
Jer znam da na to misliš kao na zabavu,
ali ne osjećaju se svi tako.
Da. -Da?
Super.
Da? Nabaci nam?
Dobro, hajde. -Vratimo se na filmsku produkciju.
Hajde. Snimanje.
Možeš piti svoj čaj. -Čaj.
Prestani, molim te. -Prestani.
Ponašaj se!
Izgledaš predivno. -Zdravo. To je moj posao.
Obje ste predivne.
Trebale bismo se stalno ovako oblačiti.
Vrlo glamurozno. -Da, gospođo.
Ne brini, čuvam je. -Znam.
Vrlo si posebna. -Hvala ti.
Zadovoljstvo mi je.
Kako ti danas ide? -Da.
Ide li dobro? -Radujem se.
Da. -Ja i ti u finalnoj sceni.
U toj finalnoj sceni, da, to je istina.
U drugačijoj odjeći. Da.
Je li sve po rasporedu danas? -Da.
Dobro. Lijepo.
Radujem se što ću te vidjeti u finalnoj sceni.
Da.
Samo ti i ja.
I svi ostali oko nas, zar ne?
Da.
Moram režirati. -Vidimo se kasnije.
Bez seksualnih razgovora, u redu?
Jer to ljude čini nelagodnim.
Mi smo samo prijatelji.
Ništa više.
I rez.
I akcija.
O ne, reci nešto!
Volim te!
Hajde, hajde!
Prestani cmizdriti, mali seronjo! Sad si moj, dečko!
Obećavam ti život potpune bijede!
Žao mi je što sam ti ubio majku, ali sve to gradi karakter.
Lucy je mrtva. -Da.
Šta ćeš raditi?
Mogao bih otići u Transilvaniju.
Ali stvarno, mislim da bi u ovom filmu bilo zanimljivo da...
...shvatimo šta zaista razmišljaš
o tome kako bi bilo da Lucy nije ovdje.
Žele da odem u ludnicu.
Je li misliš da bi oni radije...
da misle da bi ti bilo bolje živjeti u nečem
poput azila za ljude s Downovim sindromom?
Da. Postajem vrlo sumnjičav.
Osjećaš li da ljudi donose odluke
o tvom životu bez da si uključen u te odluke?
Da.
Je li te to brine? -Da.
Osjećaš li da ljudi donose odluke
o tvom životu bez da si uključen u te odluke?
Uradi s palicom.
Može.
Mjesto na koje bi te smjestili su kuće sa podrškom.
Dakle, to je kuća za četiri osobe i onda četiri osobe dijele kuću,
svako ima svoju sobu, dijele dnevnu sobu,
dijele kuhinju.
Da nema puno ljudi oko tebe koji će reći da to ne može.
Podnijeli smo zahtjev...
da se pobrinemo da imaš neke ljude
koji su važniji od socijalnih službi.
Dakle, ako odlučiš da si ludo zaljubljen u djevojku
i želiš se preseliti kod nje,
a socijalne službe kažu: "Ne, to ne možeš uraditi,"
mi bismo mogli reći: "Da, može."
Dakle, Sud za zaštitu dodijelio ti je neke zamjenike.
Zamjenike?
Dvojica su sada u ovoj sobi. -To su Pete i Bruce.
Skoro.
Hvala svima što ste došli,
i jako mi je drago što moji sinovi imaju tako dobre prijatelje.
Napravila sam ovo sinoć.
Koji su... imaju dva... dakle, ovo sam ja,
a ovo je prva stvar koja izlazi iz usta bilo kojeg roditelja
kad dobiju dijete s Downovim sindromom:
"Šta će se desiti kad me ne bude?"
I pomislila sam: "Neću to gledati.
Ne zanima me."
Zato mi je to sada šokantno,
jer uopšte nisam razmišljala o tome.
Pa, jesam, ali sada imam 150 godina
i to će se desiti.
Svejedno, ali da,
namjerno nisam razgovarala o tome.
...nije govorio o osjećaju planiranja, o osobnom budžetu...
Dakle, zabrinulo me je
i shvatila sam da bih zapravo promijenila ovu kuću
i da me nema, zapravo moramo stvoriti kulturu ovdje,
gdje je potpuno drugačije.
Znaš li koja je naša uloga kao tvojih legalnih zamjenika?
Da.
Znaš li šta to zaista znači? -Ne.
Kada dođe do toga,
pomoći ćemo ti da doneseš vrlo važne odluke.
Recimo, kako da provedeš ostatak svog života,
gdje ćeš živjeti, šta ćeš raditi ako se razboliš.
Da.
Jer jednog dana Lucy više neće biti.
Ne.
I nas trojica ćemo donositi te odluke.
To je velika odgovornost, jer ćemo ti jednog dana
morati pomoći da odlučiš
o mjestu gdje živiš.
Preuzet ću rizik.
Preuzet ćeš rizik na nas? -Da, hoću.
Prije te sesije pisanja,
gdje si nam rekao da ako Lucy umre da bi te socijalne službe,
odnosno država mogli uzeti
i smjestiti te u ludnicu, to si nam rekao.
Da.
I da stvarno ne želiš to,
želiš ostati u kući. -Da.
Da?
Dok nismo imali taj razgovor, to nam nikada prije nisi rekao.
A sada znam, ako se nešto dogodi Lucy,
ostat ćeš u svojoj kući. -Da.
Donošenje odluka, važnih odluka o tvom životu,
bez uključivanja tebe u te odluke, možemo uključiti u ovu scenu.
A ta ludnica, to za tebe predstavlja,
vrstu mjesta gdje socijalne službe kažu:
"Otto ne bi trebao živjeti u kući, već u..."
U ludnici. -Ti to nazivaš ludnicom, da.
Ludnica.
I akcija.
Stvarno se moram boriti.
Je li ti to teško pada? -Jeste prilično teško.
Nikad ne shvate poruku.
U dubini duše znaš istinu, dečko.
Istraživao sam tvoju vrstu.
Ti, prijatelju, poseban si.
Šta ljudi već misle o tebi?
Jadno, glupo malo čudovište. Tačno!
Rekao sam da ne rodiš to dijete.
Trebala bi ga pustiti niz WC šolju.
Nikada nećemo moći da se brinemo o tom jebenom djetetu.
On nije s našeg svijeta. -Ne znam šta da radim.
Donijela si odluku.
Ko je mali ružni gad?
Jebeno plači!
Smatrat ću te djetetom,
jer kao dijete ne predstavljaš mi prijetnju.
Moć, kontrola.
Moć. Ovo su riječi... -Kontrola.
Kontrola.
I to su krajnji ciljevi lika, zar ne?
To želiš postići na kraju? -Da.
Bit ćeš moje čudovište od djeteta.
Zvat ću te Otto.
Svjetla su upaljena, ali nema nikoga kod kuće.
Tvoji biološki roditelji nisu zapamtili tvoj rođendan.
Tvoje će tijelo stariti, ali nikada nećeš dostići zrelost.
Otto se pretvarao u čovjeka koji je bio suđen da postane.
Dobro. -I meni je to dobro.
Šta ljudi već misle o tebi?
Preuzimam kontrolu.
Spremni.
Baš sam nervozan zbog ovoga. -Jebeno plači!
Rekao sam ti da ne rodiš to dijete.
Ko je mali ružni gad?
Ja sam sada jebeni gospodar.
Kako ti se to činilo? -Jebeno sjajno.
To je potvrda njegovog identiteta,
potpuna i apsolutna potvrda njega kao osobe.
Osjećaj je jebeno dobar.
I prihvaćanje,
što je vjerovatno prvi put u životu
da je to stvarno imao.
Za Otta je to posebno važno,
jer je to katartično.
Otto, nikad nisi bio tako uzbuđen.
Kao pravi hrvač.
Zbog čega si uzbuđen?
Je li to zbog razbijanja, zbog te moći?
Moć!
LUDNICA ZA LUTKE
PRIKAZIVANJE
Pozdrav svima.
Želim da se opustite i uživate u Ludnici za lutke.
Da, to je predivno. Hvala ti, gospodine Fazane.
Zdravo! Nisam vas vidio.
Da li želite čašicu absinta ili malo majčinske propasti?
Pa, udobno se smjestite,
jer imam jezivu priču za vas o čudovištu
koje se bori da postane gospodar sopstvene sudbine.
Nadam se da će to donijeti nadu mnogim ljudima.
Postoji mnogo drugih Ottoa.
Ovo je Mary Campbell,
koja mi je bila jako dobra prijateljica.
Srela sam je u klubu,
a zatim sam je vodila nazad u njenu sobu.
I vidjela sam kako živi.
O njoj su brinule sestre u bijelim mantilima.
Znate, imala sam auto, imala sam prijatelje, išla sam...
...na odmore u inostranstvo, išla sam na skijanje,
imala sam momka, znate... svijet se otvorio.
A za nju, sve je bilo tako maleno.
Nije imala nikakvog izbora,
znate, tretirana je kao malo dijete.
Moja majka je rekla:
"Koja je svrha održavanja njihovih života?
Bilo bi ljubaznije da ih zapravo ubijete,
jer koja je svrha?"
Pogledajte ovdje, šta će tu raditi?
Znate, Otto...
...postao je uzor,
jer je on vrlo lako mogao biti ta osoba.
Znate, pogledam... i vidim ove, ove...
samo su okolnosti napravile razliku
između ovog orla i Ottoa.
Ljudi, svi ovi ljudi...
svi ovi ljudi bi mogli...
raditi svakakve druge stvari, mogli bi...
da im je data šansa.
Rekao si da misliš da ljudi gledaju u tebe
i misle da si idiot?
Kada prođu kroz cijeli proces gledanja tvog filma,
kad vide ovaj dokumentarac, kad vide kako si dobar režiser...
Da vide kako sam.
Da vide kako si, šta bi ti...
Kako bi volio da se njihovo mišljenje promijenilo?
Želim da ljudi pogledaju i kažu:
"Definitivno ga možemo unajmiti kao mušku striptizetu."
"Možemo ga pozvati na zabavu."
Dakle, ovo je samo reklama za tvoju karijeru muške striptizete?
Da.
OTTO RADI NA SVOM SLJEDEĆEM FILMU
BOŽIĆNI HOROR NAZVAN "SOTONA MRAZ"
OTTO TAKOĐER ŽELI REĆI DA OBAVEZNO POGLEDATE NJEGOV FILM...
LUDNICA ZA LUTKE
"MNOGO JE BOLJI OD OVOG GLUPOG DOKUMENTARCA"
Prijevod: Asmir Ziga