Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hei.
Det er toalettet.
-Hei. -Hvordan går det?
Ok.
-Tar du av deg sko og sokker? -Ja, jeg gjør alltid det.
Fint, hva?
Alt klart.
-Tommel opp. -Så bra.
-Ok, Otto. -Ja.
Du må ta noen replikker til begynnelsen på filmen.
-Ja. -Helt først i dokumentaren.
Disse vil forklare hvem du er.
-Ja. -Og hva dokumentaren handler om.
-Og hvordan rollefiguren min er. -Rollefiguren er deg.
-Ja. -Men vi kan utforske det.
Først leser vi replikkene, så kan vi endre på dem.
-Jeg kan prøve. -Vil du det?
Jeg heter Otto Baxter.
Jeg har blitt filmet av andre siden jeg ble født.
Jeg har vært på TV utallige ganger.
Hallo! Stig på.
Jeg er utadvendt.
Jeg er veldig morsom.
Jeg kan være frekk iblant.
Får jeg danse med deg, kjære?
Den forrige dokumentaren ble laget
av mine venner Pete og Bruce da jeg var 21 år gammel.
Den handlet om at jeg prøvde å ha sex for første gang.
-Den var jævla bra. -Ja, ikke sant?
Alle dokumentarene har prøvd å forstå meg,
men de har ikke det. Egentlig ikke.
Nå som jeg er eldre,
er Pete og Bruce jævla irriterende.
Det står nok ikke det.
"Pete og Bruce vil forstå meg fullt ut."
Nå som jeg er eldre,
vil Pete og Bruce forstå meg fullt ut
fordi de er en viktig del av livet mitt.
Vi må hjelpe deg med å ta viktige avgjørelser.
Jeg tar sjansen.
-På oss? -Ja.
Om vi hjelper deg med å ta avgjørelser om livet ditt,
må vi vite hva du tenker om livet ditt.
Er dette kjedelig?
Jeg elsker film.
Jeg elsker å snakke om dem med Pete og Bruce.
Så de har bedt meg om å skrive og regissere
en dramafilm om livet mitt.
Min historie fortalt av meg.
Det er vanskelig å lage en film.
Gjør du det for andre mennesker
og hva de vil si, eller for deg selv?
Tilbakestående som kan læres opp kan ikke lære spesielt mye
når det gjelder akademisk materiale.
Lesingen vil være langsom og besværet.
Vi må sette realistiske krav som ikke er for høye for dem.
Jeg lager filmer om ting jeg vil være.
Jeg kan leve ut fantasiene i filmene.
Innspillingen av "The Puppet Asylum" er ferdig, en skrekkfilm satt
til London på viktoriatiden. Skrevet og regissert av Otto Baxter.
I filmen finner vi Paul Kay, MyAnna Buring, Dexter Fletcher
og Adeel Akhtar.
Otto Baxter sa: "Jeg er den første med Downs syndrom"
"som lager en slik film, men forhåpentligvis ikke den siste."
Mener man at tilbakestående kan gjøre noe nevenyttig,
kan det kun være i form av de enkleste manuelle oppgaver.
Slike oppgaver burde ikke kreve vurderinger eller beslutningstaking.
Den som har fått regissere en film
vet at det kan være som å prøve å skrive "Krig og fred"
i en radiobil i en fornøyelsespark.
Når man lykkes,
er det få gleder i livet som er like tilfredsstillende.
Hei, alle sammen.
Dere må finne dere til rette og nyte "The Puppet Asylum".
FEM ÅR TIDLIGERE
Hallo, det er Otto Baxter.
Legg igjen en beskjed etter pipetonen. Pip.
Hei, Otto. Det er Bruce.
Jeg og Pete vil være hos deg omtrent klokka 11.
En tidlig start. Håper du er våken.
Vi ser frem til å sette i gang.
I dag må vi finne ut hvordan du vil at filmen skal være
og hvordan du vil fortelle historien.
Dette er spennende. Vi ses om litt. Ok, ha det.
Han har sikkert ikke stått opp ennå.
Jøsses.
Skremmende.
Du er som en irriterende veps.
Ok.
Tenk deg at du er i en film, og du forklarer scenen.
-Du er manusforfatter og regissør. -Jeg er regissøren.
-Jeg sier hva dere skal gjøre. -Hold deg til temaet.
Hold kjeft. Du lager et baconsmørbrød.
Jeg forstår hvordan dette blir.
-Hold deg til temaet. -Det skal jeg.
Jeg tenkte at vi kunne komme...
Vi kan ha en idémyldring.
Du må tenke på noen minneverdige ting som har skjedd...
...fra du ble født og frem til i dag.
Hva er ditt første minne?
Det første er å bli hentet på skolen.
-Jaså? -Ja.
Hvor gammel var du?
Jeg var nok...19 eller 16.
Er ditt første minne fra da du var 16?
-Jeg var nok to. -Ok.
Skolen er en fin...
Så lenge vi har kjent deg, har du forsøkt å unngå...
...å snakke om vanskelige og utfordrende ting i livet.
-Stemmer det? -Ja.
Ofte snakket vi om filmer og musikk...og jenter.
-Du snakker om jenter. -Topp fem eller topp ti.
Under skrivingen av filmen har vi kunnet snakke om
noen av utfordringene i livet ditt.
Har den.
OTTOS LIVSHISTORIE + COLLEGEKURS
Historien om mitt liv.
Helsike.
Adam Ward.
Det er faktisk meg.
-Fikk du det navnet da du ble født? -Ja.
Fine bilder, Otto.
Dette er Otto og moren hans, Alex.
Hun ga meg bort.
Hvorfor kunne hun ikke ta hånd om deg?
Jeg har Downs syndrom.
Det er Lucy.
Lucy er den virkelige moren min.
Hun ville ha meg. Hun reddet meg.
"Takk for at du ga sønnen min sjansen til å få en fremtid."
Jeg vokste opp med mamma Lucy, storebror James...
...og to yngre brødre, Titus og Raffe.
Alle bodde sammen i et skjevt lite hus i Oxfordshire.
-Jeg likte det med huset. -Har brødrene dine Downs syndrom?
Ja, alle har Downs syndrom.
-Hvorfor adopterte Lucy deg? -Vet ikke.
-Hun adopterte fire stykker. -Riktig.
For de fleste er tanken på et handikappet barn overveldende.
Bare en spesiell person ville adoptere et handikappet barn.
Ikke bare har Lucy Baxter adoptert slike barn,
nå har hun dem alene.
I tillegg til å være ung, vakker og singel...
...er Lucy Baxter mor til to adopterte barn.
Begge har Downs syndrom, men Lucy ville ha slike barn.
Å ta inn disse barna, særlig som babyer,
og oppdra dem som oss andre i denne kulturen er spennende.
Det finnes ingen grenser. Hvem vet hva som kan skje?
Hvem vet hvordan de blir?
Nå er du ganske skitten.
Mine nærmeste ble overrasket.
Moren min prøvde å stanse meg.
Og bestemoren min sa at ingen mann ville se på meg
om jeg adopterte et barn med Downs syndrom, som var interessant.
Men dette hadde vært i gjære...
...for jeg tenkte på å kidnappe noen fra sykehuset jeg hjalp til ved.
Jeg var omtrent 17.
Jeg gikk på kunstskole, og noen spurte om frivillige til en kunstgruppe
til beboerne ved Royal Earlswood Hospital.
Jeg elsket å være sammen med dem.
Jeg dro dit i 25 år.
Dette var svært viktige mennesker.
Jeg var faktisk én av mange unge frivillige.
Vi ønsket at de skulle få noe mer.
Men vi prøvde å ikke synes synd på dem.
Vi likte å være i selskap med dem, og vi lo med dem.
Man vil ikke bare ha veldedighet, særlig ikke som barn.
Man vil ha venner som liker deg og vil være sammen med deg.
Jeg elsket, og elsker fortsatt, mennesker med Downs syndrom.
Frem til jeg var 17-18 år gammel og dro til dette sykehuset
hadde jeg ikke møtt noen med Downs syndrom.
Det var som en annen... Man blandet seg ikke med dem.
Unnskyld, vi har et program om mongoloide barn.
Hva tenker du om det?
Det er litt skremmende, for å være ærlig.
-Noe jeg har fryktet. -De virker litt fjerne, hva?
-Litt tanketomme. -Nettopp.
Det er ingen konsentrasjon.
Burde de gå på vanlige skoler om mulig?
Nei.
Det handler om hvordan de ser ut.
Man blir forsiktig og vet ikke hvordan man skal behandle dem.
Man behandler dem ikke så intelligent som de fortjener.
-Hvem er du? -Dette er meg.
Jeg hater alle.
Folk visste ikke hvor herlige, flotte, fine,
unike og talentfulle... Man visste rett og slett ikke det.
Derfor benyttet jeg enhver sjanse til å få sønnene mine på TV,
i magasinartikler og sånt.
Det var poenget. Man tar med noen mennesker
som viser alle hvor fantastiske de er.
Det er den samme prosessen som jeg og Bruce har opplevd.
-Ja. -Vi kom hit i jobben.
Betalt for å lage en dokumentar.
Men vi opplevde noe annet, vi likte å være sammen med Otto.
Han ble en venn av oss.
Du er elendig.
Gå vekk! Du spiller elendig.
-Når ble dere to født? -Jeg ble født i 1983.
-1974. -Noe annet for meg.
-Jaså, når da? -1897.
-1897.
Det forklarer det grå skjegget.
Det samme året som Backstreet Boys.
-Med den musikken. -De var gode, ikke sant?
Det beste viktorianske boybandet.
Begynner scenen i rommet der moren din er bundet til bordet?
Ja, det er Alex.
Hvorfor mener du det er viktig at hun er bundet til bordet?
Fordi hun er en skikkelig galning.
Vil du at hun skal se sprø ut eller spille litt...
Hun må være utagerende.
Skal hun virkelig slå rundt seg?
Som jenta i "Exorcisten", Regan.
Vi trenger en pasient, en lege og en sykepleier.
En pasient... Dette er til rollebesetterne.
-Vi trenger en lege. -En lege.
Og en sykepleier.
Og de må være truende.
"Rolig, dette vil ikke gjøre vondt. Jo, veldig!"
Idet hodet til barnet kommer ut, hører vi at det gråter?
Ja.
Det vil ha mange arr.
-Øynene er som golfballer. -Som golfballer?
Hvorfor skal dette være en skrekkfilm-scene
der du blir født som et monster?
Folk har alltid kalt meg det. De kalte meg et monster.
På øyelokkene. Lukk øynene.
Jeg har noe...
Ja.
Jo mer sølete, jo bedre.
Stikk dem inn.
På dette stedet kan vi filme fødselscenen.
Ganske stilig.
Tror du at han anser seg som...
...en man bør være redd for?
Det har vært en vanskelig reise for Otto.
Det er to... Dette er et paradoks.
Enkelte forstår deg, og andre gjør ikke det i det hele tatt.
-Hva likte du? -Jeg likte eksplosjonene.
Så du liker eksplosjoner. Det er dyrt.
-Jøsses. -Kjære min.
Han vil få ny hud.
Han minner meg om Oliver Cromwell.
Oliver Cromwell?
Det er den drøyeste koblingen så langt. Jeg likte den.
Jeg vet ikke riktig hvordan Oliver Cromwell ser ut.
Hver gang han går ut, kan det oppstå problemer.
Dessverre er det veldig tilfeldig.
Han vet ikke når det vil skje.
Det er skremmende.
Vi trenger også et par zombier.
Dette er vanlige mennesker som han ser aksepterer
alle andre, bare ikke ham.
-James vil ha tomater. -Hvorfor stirrer folk på oss?
-Gjør de det? -Hvorfor stirrer de alltid?
Kom, Otto vil ha noe.
Hvorfor blir du sint når de stirrer på deg?
-Jeg blir forbanna. -Gjør du?
-Vet du hvorfor de stirrer på deg? -Nei.
Det er nok fordi du har Downs syndrom.
Det har jeg.
Du vet når du blir gira over noe?
-Da gjør du sånn... -Alltid.
-Og folk erter deg, ikke sant? -De gjør det.
-Vet du om noen andre som gjør det? -Nei.
Det er en del av Downs syndrom, og du gjør det nå.
Riktig.
Otto, om jeg var på bussen med deg og plutselig gjorde...
Du ser jævlig rar ut.
Forstår du at folk ser på deg?
-Ja. -Ja?
INNSPILLINGSDAG ÉN: OTTOS FØDSEL
-Hvilken vei? -Vi skal til settet.
Jeg aner virkelig ikke hvordan filmen blir.
Den kan bli helt sprø uten noen rød tråd.
Men han har noen dype tanker, så meningen kommer nok frem.
God morgen.
-Hei. -Alt bra?
-Ja. -Gleder du deg?
Ja, denne scenen er en favoritt.
Det blir første gang vi virkelig forstår ham,
hva som foregår i tankene hans og hva han føler om ting som...
...en mann med Downs syndrom. Det er fascinerende.
Jeg gleder meg.
Hvordan går det med skuespillerne?
Bra, og med deg?
I går beordret han to assistenter til å slåss på liv og død.
"Dere to, slåss på liv og død."
Om man vil lykkes i bransjen...
Jeg er komiker.
"Heltene i kapper!"
-Du ser babyen. -Ja.
-Så blir du helt gal. -Ja.
"Jeg vil ikke ha barnet med Downs syndrom. Gi ham bort."
Jeg vil ikke gi ham bort.
Vi tvinger deg.
-Det er Alex, hva? -Ja.
Min andre mor, Alex.
-Pappa heter Martin. -Martin?
Ja. De har ikke sendt meg en gave, et kort eller noen ting.
-Aldri? -Nei.
De forlot meg og synes jeg er noe dritt.
-De tapte på det, hva? -Ja.
Men her har du henne i manuset ditt.
-Hun er veldig redd. -Min hevn.
Ja, men hun er for redd til å styre med...babyen.
Hun kan ikke unngå å se på barnet som et monster.
-Hun vet ikke hva hun skal gjøre. -Ja.
Dette kommer til å bli gøy. Dette blir gøy.
Har du sett. Perfekt.
-Fin blodsprut på veggene. -Fantastisk.
Ganske stilig.
Rolig, dette vil ikke gjøre litt vondt.
Så kommer du nærmere. Nei, vær så snill! Ikke meg.
Rolig, dette vil ikke gjøre litt vondt.
Dette vil gjøre veldig vondt.
Supert.
-Ikke dårlig, hva? -Jeg elsker denne scenen.
Selv om du sier det selv.
En idé. Vi har dette lyset.
Hva om vi har en avsløring her først?
-Avslører vi legens ansikt? -Ja.
-Ondt ansikt. -Ok.
Og du må rote med instrumentene.
Alt for å gjøre henne...?
-Mer nervøs? -Ukomfortabel.
-Urolig. -Rot med instrumentene.
Og du kan gå rundt henne.
Ok. Om jeg tar saksen og legger den tilbake...
-Jeg ser etter den riktige. -Ja, nettopp.
Stille, alle sammen! Legg den bort.
Innspilling.
Tagning!
Helvete! Få ut denne greia!
Helvete!
Kutt!
Otto?
-Gi meg et kyss. -Jeg vil ikke kysse deg.
Jeg vil virkelig ikke det. Da fortsetter vi.
Vi må gjøre slikt som å sende ut e-poster
for å få folk til å bli med i filmen.
-Det blir mye sånt. -Så fjern "rumpesalaten".
Ja, kan jeg fjerne den?
"Bruce smaker som salat. Bruces rumpe smaker som salat."
Da gjør jeg det. Og Peters pølsenese?
-Kan det...? -Det er greit.
-Det slettes også? -Ja.
Ok. Det ser allerede bedre ut.
-Hvordan går det, Alex? -Bra, og med deg?
Nå kommer det seg. Hvordan går det, Alex?
Jeg har ikke sett deg på ti år.
-"Jeg har ikke sett deg på ti år"? -Ja.
Vil du fortelle henne om filmen?
-Hvordan beskriver du den? -En drama-skrekkfilm.
-Om din livshistorie. -Riktig.
Du må se nærmere på livet ditt, og det kan du gjøre
ved å møte dem som har vært viktige for deg.
Filmet med.
-Husker du sist du traff henne? -Det gjør jeg.
-Hvor var det? -Det var i Reigate, i Surrey.
-Hos dere? -Ja.
-Hallo. -Alex.
-Hallo, mamma. -Hallo.
Man skaper bilder i hodet av Downs syndrom.
Kanskje jeg er ignorant,
men alle har bilder av hvordan Downs syndrom er.
-Det har jeg. Dette er mamma. -Ja.
-Trodde du ville være høyere enn meg. -Det er jeg.
Man spør seg om man kunne ha taklet det...
...en rullestol, mating med skje eller bytting av bleier hver dag?
Alle vil ha ulike svar og forskjellige grunner.
Svaret vårt var nei: "Nei, vi takler ikke det."
Jeg elsker moren min.
-Viser du meg rundt? -Ja.
-Jeg vil se soverommet ditt. -Det er ovenpå.
Så ryddig!
Det er prompegreia.
-Prompegreia? -Trykk på den.
Med et normalt barn, om det er i orden å si det...
Man håper at et normalt barn får seg kjæreste,
gifter seg, får familie, flytter ut. Det er livets sirkel.
Men Downs syndrom-barna er visst avhengige av foreldrene.
Mange hyggelige eldre mennesker har fortsatt Downs-barna.
Jeg kunne aldri ha gjort det.
-Er det deg? -Jeg har blitt kjekkere.
På veggen har han bilder av familien min...
...og meg. Det var rørende.
-Beklager, får jeg...? -Ok, mamma.
Jeg lurer på hvordan det hadde vært.
Og en del av meg føler skyld.
Jeg liker ikke det ordet, for med en gang
tilsier det at jeg har gjort noe galt, men jeg føler ikke det.
Otto gir meg en klem og sier:
"Mamma Alex er her, jeg elsker henne. Jeg savner deg."
Da får jeg et stikk av sørgmodighet.
Det var ikke Ottos valg.
Det var ektemannen min og jeg som tok det valget.
-"Dette vil gjøre..." -Gi deg!
"Du kan enten sende meg en e-post"
"til denne adressen..."
"Håper å høre fra deg?"
Ha det, Alex.
"Ha det, Alex."
PS:
"Elsker deg, mamma."
Vil du skrive det? Elsker du henne?
Ja, selvfølgelig.
Hun har ikke vært noen del av livet ditt.
Elsker du henne som en sønn elsker moren sin?
-Ja. -Mener du det?
Barn kommer til verden og forventer champagne og feiringer.
Om et barn som Otto kommer til verden, er det en begravelse.
Som moren til et av barna mine sa:
"Jeg tror ikke at jeg kunne ha smilt til ham."
Jeg har forsøkt å ikke skylde på foreldrene.
Jeg tenkte bare at foreldrene var redde.
Og folk er redde.
Med ordet "redd", tenkte Otto
at man var redd for ham.
Kutt.
Flott.
Kan vi ta en sang om monsteret?
Hun er et vakkert monster.
Jeg liker tanken på en sang.
Ikke ha ham på min tind...
Vi begraver ham der han ikke kan bli funnet
Han er et vakkert monster, ikke hiv ham i en ovn
Vi begraver ham der han ikke kan bli funnet
Han er et vakkert monster, ikke hiv ham i en ovn
Han er et monster, et monster, en grotesk klovn
Han er bare et barn, men ikke ha ham på min tind
Vi sender ham for å bo på...
-Djevelens lekegrind. -Djevelens lekegrind?
Han er et monster, et monster, en grotesk klovn
Han er bare et barn, men ikke ha ham på min tind
-Det ser bra ut. -Ja, og vi beveger oss med dem.
Rull lyd.
Han er et vakkert monster, ikke hiv ham i en ovn...
Det er utrolig å se ham her med alle sammen.
Dette har styrket selvtilliten hans.
Folk tar ham på alvor.
Iblant fornemmer han ting fra meg, men å la ham være den han er...
...det har virkelig vært til hjelp.
Send ham for å bo på djevelens lekegrind.
Kutt.
Den er i boks!
Takk, Otto. Det har vært en glede.
Det var virkelig flott.
Bra jobba.
Flott, jeg gleder meg til å se den. Du har vært en god regissør.
Hallo, det er den berømte regissøren.
Kan jeg hjelpe deg med noe? Pip.
Hei, Otto. Det er Pete.
Jeg har dessverre dårlig nytt.
Vi får ikke mer penger fra støttespillerne
til å fortsette.
Alt håp er ikke ute. Vi prøver å finne penger et sted.
Jeg ville bare gi deg beskjed.
Etter at jeg filmet fødselscenen
ble min produsent Daisy lei av disse tullingene.
Det står ikke det, men: "De prøvde å finne penger til å fortsette."
Alternativet kan også være sant...
-Vi fikk en god start. -Du fikk det med fødselscenen.
-Veldig god start, men så... -Stoppet alt opp.
Jeg har virkelig prøvd, Otto.
Alle sa nei.
I klassisk Otto Baxter-stil har du gjort noe annet.
Det gjorde jeg.
Skal vi snakke om din tid som drag queen?
-Eller skal vi gå videre? -Vi snakker om det.
Ok.
Dette er drag-museet.
-Ikke dårlig, hva? -Det er deg og Grayson Perry.
Nei, ikke gjør det!
-Vant du Alternative Miss Wilderness? -Ja.
Det er gøy å vinne. Den er ganske kul.
Med en fin oppblåsbar krone.
-Blir det mange stevnemøter? -Det gjør det.
-Jeg er attraktiv. -Ja, du er...
Du er i søkelyset. Du har nok fått mange tilbud.
Det har jeg.
Førte det til noe?
Takk.
Ok.
-Skal vi gå tilbake til filmen? -Ja.
-Peter Beard. -Peter Beard?
Jeg har barbert meg litt mer i år.
Jeg bestemte meg for at 2020 skulle bli et år uten skjegg.
Men jeg har lurt på hva jeg skal gjøre med håret.
-Hei. -Hei, Daisy.
Hallo, Daisy.
-Det virket som en privat samtale. -Nei da.
-Hei, Keira. -Hei, hvordan går det?
-Alt bra, kjære? -Ja.
"Alt bra, søta?"
-Tror du det er Stephanie? -Ja.
Det er Stephanie.
Jeg fortalte forloveden min at jeg jobber med dere.
Ja.
Hvordan står det til med Stephanie?
Ok, men hun er veldig sjefete.
Hei! La pappa være i fred, Mowgli!
Mowgli.
For å være ærlig så plaget ikke nedstengningen meg.
Og jeg skrev fortsatt på drømmen.
-Drømmen eller dramaet? -Dramaet.
-Dramaet ditt er drømmen. -Nettopp.
Hva gjorde du under nedstengningen?
-PlayStation? Porno? -Ja.
-Spiste? -Ja.
-Onanerte. -Ok.
Den neste er litt mer alvorlig.
-Ok, jeg liker det. -Jeg vet ikke om du likte dette.
Omtrent på denne tiden skjedde det noe annet.
Noe virkelig ille.
Min biologiske mor døde.
Jeg venter på deg, en stund, et sted i nærheten, like rundt hjørnet.
Hun har gått bort.
Borte for alltid.
-Fader vår, du som er i himmelen...
La ditt rike komme. La din vilje skje...
Jeg sa ingenting.
Jeg gråt bare.
Sist vi snakket om moren din...
...før jeg hørte om dødsfallet, så var du sint på henne.
-I scenene vi filmet. -Ja.
Da vi skrev fødselscenen, virket du ganske sint.
Det var jeg.
De har aldri sendt meg et kort, en bursdagspresang eller noen ting.
De glemte meg.
Er du ikke sint lenger nå som hun er død?
Ja.
Jeg føler meg skyldig.
Veldig skyldig.
-Har den ligget på loftet? -Ja.
Håndkleet fulgte med da du kom.
Dette var en vinterdress med små støvler.
Trøsteteppet mitt.
"Gå med hevet hode og vær en mann, gutten min."
-"Og Gud velsigne deg." -Hvem er det fra?
Hvem tror du? Det er Lucy.
Nei, det er fra Alex.
-Fra Alex. -Moren din.
Det er fra Alex.
Dette er de reisendes skytshelgen, for å holde deg trygg.
Du fikk den samme dag som du kom til meg, nyttårsaften.
Det var dagen jeg hentet deg.
Føler du noe annet om dem
nå som du husker at hun ga deg den gaven?
-Ja. -På hvilken måte?
Jeg er ganske så knust.
Knust.
Jeg tror ikke at de ga deg noen bursdags- eller julegave.
Men jeg må si at iblant...
Siden noen har blitt adoptert bort
vil de biologiske foreldrene...
De mener ikke at fødselsdagen er noe som bør feires...
...fordi de har mistet noen.
Det var en svært viktig dag.
Da du kom til meg, sendte moren din sine beste ønsker for deg.
Og du burde nok alltid gå med den.
Ikke sant?
For å holde deg trygg.
Du har bodd her hele livet, og du har tre brødre.
Ikke sant? To av dem har fått gaver
til bursdag og jul, av familiene sine.
Hver eneste bursdag og jul i mange, mange år.
Du har sett dette.
Men du har ikke sagt noe.
Det er trist for deg.
Hvorfor sa du ikke noe?
Det gjorde for vondt.
Nei.
Daisy minner meg om Claudia Winkleman.
Claudia Winkleman? Hun har den panneluggen.
-Og hun er mindre oransje. -Hun har blitt mindre oransje.
Vi må si noe.
-Etter... Hvor mange år er det? -Fire år.
I fire år brydde ingen seg, og ingen ga oss noen penger.
Ingen syntes det var en god idé at du skulle regissere en film.
Men det har endret seg.
-Vi har skrevet noen replikker. -Ok.
På den siden.
På de fire årene som hadde gått siden min første innspilling
hadde verden endret seg en god del.
Publikum ville høre historier av utviklingshemmede
fortalt av utviklingshemmede.
Jeg var etterspurt!
Man overså utviklingshemmede manusforfattere.
TV-sjefene har ikke fortalt utviklingshemmedes historier.
Vi fremmer ikke utviklingshemmede talenter.
Når vi gjør det, setter vi ikke pris på historiene deres.
Fjernsynet har sviktet utviklingshemmede fullstendig.
Dette må endre seg.
Vi har fått penger
til å fortsette med filmen min
Hei.
-God morgen, sjef. -Hei.
-Står til? -Wanted. Dead or alive.
-En Bon Jovi-låt. -Jeg liker Bon Jovi.
-Jeg likte Bon Jovi. -Jeg har musikken hans.
INNSPILLINGSDAG TO: OTTOS ADOPSJON
Scenen handler om adopsjonen din.
Og den finner sted på en plass du kaller djevelens lekegrind.
Det er mange i kø.
Et skilt: "Ta med frikene deres."
"Ta med frikene?"
Er det et freakshow?
Ja.
Djevelens lekegrind.
Dette kan funke.
Djevelens lekegrind.
Dette er et sted som er en typisk Otto-plass.
Tar de med monsterungen til djevelens lekegrind?
-Sier du det? -Ja.
Hva skjer der?
Inntil djevelen henter meg...
Demonherren.
-Men den som tar deg, er Lucy. -Ja, ikke sant?
"Jeg er kommet for å redde deg."
-Sier hun det? "Jeg er kommet." -"Mitt barn."
Jeg er kommet for å redde deg fra djevelen.
Ja!
-Hva er din beste side? -Alle.
-Jeg vet ikke hva min er. -Snu deg den veien.
-Ok. -Rumpa di synes.
-Vi har Lucy, spilt av... -Rebecca Callard.
Hallo.
Se rett i kameraet, Otto.
-Dere fant tonen. -Det er fint.
Så vil en fem eller seks år gammel gutt
spille din bror, James.
De tre er med i scenen. Lucy vil nok se på deg...
Vi kan ikke ha med broren min.
Broren din er 40 år gammel, så...
-Han kan ikke ta den rollen. -Skjegget er så langt.
Hvem skal spille James?
-Er du skuespiller, Mikey? -Ja.
-Vi er glad for å ha deg med. -Jeg vet det.
-Hvor gammel er han? -Ti.
Ti.
Tosifret, og du har en fin t-skjorte.
Der forsvinner han.
Jeg liker filmen.
-Var det hyggelig i dag? -Ja.
-Du liker visst Rebecca. -Absolutt.
-Bruce? -Det går bra.
-Hvordan ser jeg ut? -Flott.
-Få se ansiktet ditt, Bruce. -Jeg er ikke sminket ennå.
-Håret er fint, hva? -En ny Bryan Adams.
Hvem er denne kvinnen? Det er moren min.
Nå blir det tagning, Otto.
Kaller alle statister. Alle statister.
-Er dere gira? -Ja!
Og filmteamet, er dere klare?
Ja!
Alle sammen: Er dere klare?
Ja!
-Stille før prøvene! -Jeg er klar.
-Klart i bakgrunnen... -Tagning!
Tagning.
Mine damer og herrer...
"Adam veide kun 2,2 kg ved fødselen og har Downs syndrom."
"Adam forlot sykehuset etter en måned."
"Han var foreldrenes andre barn."
"De følte ikke at de kunne ta hånd om Adam."
Nei, det er min monsterunge!
Kutt!
Den satt.
"Måtte han få kjærlighet og trygghet hos sine adoptivforeldre."
Du er min monsterunge.
Du kalles Otto.
Du kalles "Satan".
-Otto eller Satan. -Det er det samme.
-Babyen får et ekkelt navn. -Det er Otto.
-Hei! -Ok.
Jeg hadde sett få babyer med Downs syndrom.
Jeg tenkte: "Er han ikke søt, vakker, fantastisk?"
Et par til. Se rett på meg.
Så ordnet det seg slik at jeg fikk ta ham med hjem.
Dagen etter sov han i en reiseseng.
Jeg husker at jeg la meg ned i stua og tenkte...
Det var helt stille, og jeg tenkte:
"Hva gjør jeg med noen andres baby?"
Det var veldig merkelig.
Det var ikke slik med James, som allerede var et barn.
Jeg hadde passet barn og var vant med barn.
Men jeg tenkte: "Hva gjør jeg med dette barnet?"
"Barnet burde ikke være hos meg."
"Det er ikke naturlig. Det er ikke riktig."
Jeg følte meg nedfor.
Jeg tenkte: "Hva gjør jeg med dette barnet?"
Jeg trodde ikke at jeg ville bli mor.
Jeg ville redde noen og gi dem et godt liv.
Men Otto lærte meg morsrollen.
Hvem sitt rom er dette?
-Til Titus. -Ja!
-Og til James. -Velsigne deg.
Jeg ønsket at sønnene mine skulle bli oppdratt blant alle andre.
Otto begynte i en vanlig barnehage.
Så begynte han på barneskolen, og det gikk greit.
Men da han begynte på ungdomsskolen,
opplevde vi den første diskrimineringen.
Vennene hans gikk der,
men Otto ble nektet plass.
Det tok to år å få ham inn igjen, så han mistet to års skolegang.
Bank, bank i bordet.
REUBEN REUTER "OTTO SOM TENÅRING"
Ok... Lar jeg ham sitte her?
Otto gikk på denne skolen, men problemene fortsatte.
Det var en tverr overlærer som ikke ville ha Otto der.
-Skrem dem én etter én. -Ok.
Det ble tungt for stakkars Otto.
Når du sier replikken: "Stakkars lille monstergutt..."
Da må du slå hånden i bordet.
-Ok. -Fornøyd?
-Ja. -En gang til?
Innspilling.
Klart i bakgrunnen.
-Ok... -Tagning!
Stakkars lille monstergutt.
Lyset er på, men det er ingen hjemme.
Hør her, din heslige idiot.
Svarer du riktig på ligningen, så slipper jeg deg fri.
Kutt.
Skal vi snakke om herren?
Han kommer stadig tilbake. Hva handler det om?
Mystisk røyk.
Ærlig talt forstår jeg ikke helt dette med herren.
-Skal vi begynne... -Nå må du være med, Pete.
Jeg liker konseptet, men forstår det ikke.
"Konseptet."
Hva tror du herren representerer?
Han er der og overmanner meg.
Så du liker ikke at folk sier hva du skal gjøre.
Nei.
-Herren fortjener en egen side. -Vi burde utforske dette.
Dette er en god idé.
Herren.
Hvordan skal vi beskrive herren?
Vi skal ikke beskrive ham, Otto.
Jeg skal det.
Han går kledd som mannen på det bildet.
Som en viktoriansk herremann.
Han er det.
Ok.
Han går ikke i støvler...
...men svarte og glansfulle sko med en sølv...gullspenne.
-Ok. -Med en hodeskalle.
-En gullspenne med hodeskalle? -Ja.
Er herren en som representerer alle dem...
...du føler har behandlet deg som et barn?
Ja.
Alle de negative typene i livet ditt
kombineres i denne rollefiguren.
Tagning!
Unnskyld meg, Mr. McManus.
Du er ikke Mr. McManus.
-Det er herren! -Kutt.
-Flott. -Veldig bra, Paul.
Kommer han fram og prater der, eller etter å ha reist seg opp?
Ja.
Det er stilig.
Så dialogen...om hva jeg skal gjøre?
Jamie er en gammel venn fra Reigate.
-Basert på en ekte person, hva? -Ja.
Endelig!
-Mr. J. -Hvordan går det, Otto?
Lenge siden sist.
Husker du den første praten med Jamie?
Pikk-pisking.
Greit.
Han gjorde det mot meg.
Hva er pikk-pisking for noe?
Jeg satt på gulvet og så på TV.
Han dro fram pikken og pisket meg i øret.
-Første gang du traff ham? -Ja.
-Det første han gjorde? -Ja.
Det satte tonen for det forholdet.
Husker du dette?
Galskap.
Mannepupper!
-"Herregud, du drepte Kenny." -Se på dette.
Otto ser deg som buktalerdukke i denne filmen.
Som den, men med rødt hår. Han er en ganske frekk figur.
-Chucky. -En blanding av Chucky og det.
Ja.
Om du måtte nevne
de fem beste tingene du har gjort med Otto, hva ville det vært?
Definitivt snøballen mot bussjåføren.
Han hadde ruta åpen, og jeg...
-Hva gjorde han da den traff? -Den traff ham i ansiktet.
Et bra kast. Bussen kom kjørende.
Så farlig.
Og Otto gjorde sånn...
Jeg husker det.
Så bråbremset han, bannet litt og kjørte av gårde.
Sånt gjøres ikke for noen andre.
Venner er det viktigste.
På skolen omgås man andre og lærer å takle livet.
Det var flott å se at Otto som tenåring
kunne ha et så nært forhold.
Hei, alle sammen.
Han hadde stor frihet på den tiden.
Hva er dette?
En "diskofeber"-trøye.
-En trøye du sjarmerer jenter med. -Sjarmerer jenter.
Spurte man hva han skulle, nevnte han ikke å dra til sjøen.
Han nevnte bare å sjarmere jenter, som er det aller viktigste.
Det er det viktigste for de fleste 16 år gamle gutter.
Først spør man jenta: "Vil du danse?"
Etter at én dans og én låt er ferdig,-
-lar du henne sette seg ned i 5-10 minutter.
Du tar noe å drikke eller spiller et spill i 5-10 minutter.
Så går du tilbake og spør om en dans til.
Jeg sier: "Får jeg danse med deg, kjære?"
Det er et utrolig forhold. Jeg forventet aldri at Otto
skulle få et så langvarig vennskapsforhold til noen.
Det er fantastisk og viser hvor langt han har kommet.
Hvem er disse flotte jentene?
-Jeg var heldig. -Ja.
-Du har en kvinne og er gift. -Ja.
Vi kjente hverandre på skolen.
Husker du sist jeg var her? Faren min begikk selvmord og døde.
-Hva? -Han begikk selvmord.
Husker du at jeg ble litt sprø?
Jeg drakk for mye.
-Som en øl. -Masse øl.
Jeg traff henne en kveld jeg drakk.
-Vi kom i prat. -Ja?
Det ene førte til det andre, som det ofte gjør.
Så... Hallo!
Snuser du?
Hun fikk livet mitt på rett kjøl og ga meg et valg.
Om dette skulle bli seriøst,
måtte jeg velge mellom henne eller det å drikke.
Uten henne hadde jeg ikke vært her.
Jamie har funnet en han elsker som han er gift med.
-Er det noe du ønsker deg? -Ja.
-Har du hatt mange kjærester? -En god del.
Hallo.
Nevn noen.
Sarah Marquis. Jeg hadde henne.
Lydia Fitzhoward.
Det er vanskelig for Otto å være i et forhold.
Jenter han liker og gjerne vil sjarmere,
har ofte overbeskyttende familier eller trenger assistenter.
Det er et minefelt, et veldig trist minefelt.
Et siste kyss.
Kom, Lyds. Takk, Otto.
Like så.
Grunnleggende behov er det viktigste for mennesker.
Med lærevansker
blir man et offer når det gjelder å oppfylle disse behovene.
Det er ikke slik jeg oppdro barna mine.
Jeg er Bruce. Vi har ikke hilst.
-Nei, hallo. -Jeg er Pete.
-Dette er Reuben. -Hei. Hyggelig.
-Jeg har hørt mye om deg. -Takk.
-Er du kjæresten til Otto? -Nei, forloveden.
-Beklager, forloveden. -Ja.
I det virkelige liv.
-Liker du det? -Ja.
-Gi deg. -Du må gi deg.
-Gi deg. -Nei, du!
Han er klossete med kvinner, som tenåringer er.
Han vil flørte med kvinner, men vet ikke hvordan
siden han ikke har fått utvikle slike forhold.
-Jeg så hva du gjorde. -Nei, hva du gjorde.
Han har et romantisk syn på dette. Det er et av problemene.
Han tror at han er James Bond. Hvis han sier det rette,
vil de falle for ham.
-Jeg tar den gjennom her. -Det er greit.
"VAKKER KVINNE" PRØVESPILLING
Representerer rollen noe, eller er det bare en vakker kvinne?
Bare en vakker kvinne.
-Sikker? -Ja.
-Pete. -Hei, Pete.
I scenen i puben trekker hun seg vekk fra deg.
Hun trekker seg vekk fra monsterungen.
-Ja. -Hva betyr det?
De kalte meg et monster: "Hold deg unna."
-Gjør jenter det? -De gjør det i det virkelige liv.
-Jaså? -Og i mitt privatliv.
-Har jenter gjort det mot deg? -Ja.
-Når du har snakket med dem... -Ja.
-Hva sier de? -"Gi deg."
"Gå vekk, Downs."
Det hadde vært en ære om jeg kunne spandere en drink på deg.
Hun trekker seg unna.
Kom deg vekk.
Du får ikke flørte med meg.
Du er...
Du er et monster.
-Her er jeg. -Bra.
Du ser ut som Amanda Holden.
Jeg tar den.
Dreining.
-Bra jobba, Hannah. -Takk.
-Jeg kan spandere en drink engang. -På avslutningsfesten.
Ja. Jeg kan spandere en drink.
Innspilling.
-Ja. -Sier du "tagning"? Klar?
-Tagning. -Tagning.
Hvor er regissør-kjæresten min?
Forsiktig, vi vet ikke hvor den hører hjemme.
-Vi skal ikke... -Otto, Otto.
Er dette en gyngehest?
-Hvordan går det? -Greit.
-Har Daisy snakket med deg? -Ja.
-Jeg må ikke flørte så mye. -Jeg sa det tidligere.
Du får ikke si at folk er sexy.
Riktig.
Vi bare...
-Ja. -Greit?
Alle må føle seg komfortable med å prate med deg.
-"Gjør det på avslutningsfesten." -Ikke der heller.
Ingen av dem du jobber med, er noen som du vil...
-Du hører til Jesus. -Jeg mener alvor, Otto.
Enhver vi jobber med på innspillingen, menn og kvinner...
Vi vil ikke være i et forhold med noen av dem.
Fordi det er kolleger. Dette er en arbeidssituasjon.
Det føles ukomfortabelt om du antyder
at de kan bli kjæresten din.
Alle må være komfortable her.
-Føler du deg dårlig? -Om jeg gjør det?
Det går bra. Hvorfor tror du det?
-Gjør du? -Nei.
Vi er i dette rommet.
Du gjør det virkelig bra som regissør.
Og jeg tror at du vil gjøre det bra...
...og ikke flørte så mye.
Du mener det på en morsom måte, men alle synes ikke det.
-Ja. -Kult.
Kom igjen.
-Da gjør vi dette. -Tilbake til å lage filmen.
-Kom nå. Drikk teen din. -Te.
Gi deg, er du snill.
Oppfør deg!
-Så vakker du er. -Hallo. Det er jobben min.
Dere er vakre begge to.
Vi burde alltid gå kledd sånn.
-Glamorøst. -Ja, madam.
-Slapp av, jeg passer på henne. -Det vet jeg.
-Du er noe spesielt. -Takk.
Hyggelig å være her. Hvordan går det? Bra?
Jeg ser frem til at vi to er i den siste scenen.
I den siste scenen, riktig. Da har jeg et annet antrekk.
-Går alt etter planen i dag? -Ja.
Så flott.
Jeg ser frem til å se deg i den siste scenen.
-Ja. -Det er meg og deg.
-Og alle de andre som er her? -Ja.
-Nå må jeg regissere. -Vi ses.
Ingen sexprat, ok?
Folk synes det er ubehagelig.
Vi er bare venner.
Ikke noe mer.
Kutt.
Tagning.
Si noe!
Jeg elsker deg!
Kom igjen!
Slutt å sutre, din drittunge! Nå er du min!
Jeg lover deg et liv i elendighet.
Beklager at jeg drepte moren din, men sånt styrker karakteren.
Lucy er død. Hva skjer med deg?
Kanskje jeg drar til Transilvania.
I denne filmen ville det vært interessant...
...å få høre hvordan livet ditt hadde vært uten Lucy.
De ville sendt meg på galehus.
Mener de at det er bedre for deg om du bor...
...på en institusjon for folk med Downs syndrom?
Ja, jeg blir veldig mistenksom.
Føler du at folk tar avgjørelser for deg uten at du er involvert?
Ja.
-Bekymrer det deg? -Det gjør det.
Føler du at folk tar avgjørelser for deg uten at du er involvert?
Med et balltre.
Ja.
De ville plassert deg i en omsorgsbolig.
Det kan være et hus som deles av fire stykker.
De har hvert sitt soverom. De deler stue og kjøkken.
Om ikke du hadde folk rundt deg som sa nei til det.
Vi søkte...
...for å sørge for at du har noen
som var enda viktigere, viktigere enn omsorgstjenesten.
Om du var vilt forelsket i en jente og ville flytte sammen med henne,
sier omsorgstjenesten: "Nei, det kan du ikke gjøre."
Men vi kunne si: "Jo, det kan han."
Vergemålsretten har gitt deg noen fullmektiger.
Fullmektiger?
-Det er to stykker her. -Pete og Bruce.
Nesten.
Takk for at dere kom.
Det er flott at sønnene mine har så gode venner.
Jeg lagde dette i går.
Det finnes to... Dette er meg.
Dette er det første en forelder sier
når de føder et barn med Downs syndrom:
"Hva skjer når jeg går bort?"
Jeg ville ikke se på det. Det interesserte meg ikke.
Det er et sjokk at jeg ikke har tenkt på det.
Jo, jeg har det. Nå er jeg 150, så det vil skje.
Uansett...
Jeg valgte med overlegg å aldri snakke om det.
...en planlegger, budsjettering...
Så jeg ble bekymret.
Jeg innså noe. For å gjøre huset annerledes når jeg er borte,
må vi innføre et system som er helt annerledes.
Vi har begge rollen som fullmektig, ikke sant?
Ja.
-Vet du hva det betyr? -Nei.
Vi må hjelpe deg med å ta viktige avgjørelser.
Hvordan du tilbringer resten av livet.
Hvor du skal bo. Hva du gjør om du blir syk.
Ja.
-En dag vil ikke Lucy være her lenger. -Nei.
Da tar vi tre avgjørelsene.
En dag får vi ansvaret for å hjelpe deg med hvor du skal bo.
Jeg tar sjansen.
-På oss? -Ja.
Før vi skrev på manuset...
Du sa at om Lucy dør, vil omsorgstjenesten...
...staten, sende deg vekk og plassere deg på et galehus.
-Du sa det. -Ja.
-Men du vil bli i huset deres. -Ja.
Før vi snakket om dette hadde du aldri nevnt det for oss.
Nå vet jeg at om noe skjer med Lucy, så får du bli i huset.
Å ta viktige livsavgjørelser
uten at du er involvert kan inngå i denne scenen.
Denne institusjonen representerer, for deg...
...et sted som får omsorgstjenesten til å si:
"Otto burde ikke bo i huset, men på..."
-Galehuset. -Du sier det, ja.
Gal.
Tagning.
Jeg må kjempe imot.
-Er det vanskelig? -Det er det.
De forstår aldri.
Du kjenner sannheten, gutt.
Jeg har studert dere.
Du, min venn, er spesiell.
Hva synes folk om deg?
Dumme, lille monster. Ja!
Du skulle ikke fått babyen. Skyld ham i dass.
Vi kan ikke ta hånd om barnet.
-Han er ikke fra vår verden. -Jeg aner ikke råd.
Du tok et valg.
Hvem er den stygge bastarden?
Gråt!
Jeg holder deg varm som barn,
for som barn er du ingen trussel.
Makt, kontroll.
-Makt. Dette er ord som... -Kontroll.
Kontroll.
Dette er målene til rollefiguren.
-Dette vil du oppnå til slutt? -Ja.
Du er min monsterunge.
Du kalles Otto.
Lyset er på, men det er ingen hjemme.
Foreldrene dine husket aldri bursdagen din.
Kroppen blir eldre, men du vil aldri bli moden.
Otto ble forvandlet til mannen det var hans skjebne å bli.
-Greit. -Det er bra.
Hva synes folk om deg?
Jeg tar kontrollen.
Innspilling.
-Jeg er nervøs. -Gråt!
Du skulle ikke fått babyen.
Hvem er den stygge bastarden?
Nå er jeg herren!
-Hvordan føltes det? -Fantastisk.
Det er en bekreftelse på hvem han er.
En fullstendig bekreftelse på hvem han er som person.
Det føles jævlig bra.
Han blir godtatt.
Det er nok første gang i livet han har opplevd det.
For Otto er dette svært viktig...
...for det er en renselse.
Jeg har aldri sett deg så gira før.
Som en ekte bryter.
Hvorfor ble du så gira? Av suksessen eller makten?
Makten!
Hei, alle sammen.
Dere må finne dere til rette og nyte "The Puppet Asylum".
Ja, det er nydelig. Takk, Mr. Pheasant.
Hallo! Jeg så deg ikke.
Vil du ha et glass med absint, eller kanskje litt gin?
Slå deg ned.
Jeg vil fortelle en skummel historie om et monster
som vil styre sin egen skjebne.
Jeg håper at den vil gi håp til mange mennesker.
Det finnes mange Otto-er.
Dette er Mary Campbell, som var en god venn.
Jeg traff henne på klubben, så førte jeg henne tilbake til avdelingen.
Jeg så hvordan hun levde.
Passet på av pleiere i hvite frakker.
Jeg hadde en bil og venner. Jeg dro...
...på utenlandsferie. Jeg sto på ski.
Jeg hadde en kjæreste. Verden åpnet seg for meg.
For henne var den liten.
Hun hadde ingen valgmuligheter. Hun ble holdt som et lite barn.
Moren min sa: "Hvorfor holder man dem bare i live?"
"Det ville vært mer barmhjertig å drepe dem."
"Hva er poenget?"
Se her. Hva kan de gjøre?
Otto...
...har blitt en rollemodell.
Han kunne fort ha vært en av dem.
Jeg ser disse...
Det er bare omstendighetene som er forskjellen
på denne karen og Otto.
Disse menneskene...
Disse menneskene kunne...
...gjøre alt mulig...
...om de fikk sjansen til det.
Du sa at folk ser på deg som en idiot.
Når de har sett filmen din...
...sett dokumentaren og at du er en god regissør...
-Hvordan jeg er. -Hvordan du er.
Hvordan bør de ha endret syn?
Jeg vil at de skal si:
"Vi kan leie ham inn som mannlig stripper."
"Vi kan be ham på festen."
Dette er bare en reklame for karrieren som stripper?
Ja.
OTTO JOBBER MED SIN NESTE FILM
EN SKREKKFILM MED JULETEMA SOM HETER "SATAN CLAUS"
OTTO INSISTERER OGSÅ PÅ AT DU SER FILMEN HANS...
"THE PUPPET ASYLUM"
"DEN ER MYE BEDRE ENN DENNE ELENDIGE DOKUMENTAREN"
Norske tekster: Thomas Fagerlid