Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ćao!
Tu je toalet.
Ćao! -Ćao! Kako si?
Dobro.
Izuvaš se i skidaš čarape? -Da, uvek to radim.
Zar nije dobro?
Reci kad budeš spreman.
Tako ja podižem palac. -Vrlo dobro.
Oto... -Da.
Treba da kažeš par rečenica koje će ići na početku filma.
Dobro. -Hoćeš?
To će ići na samom početku dokumentarca.
Objasniće ko si ti.
Ko sam ja? -Jeste. I o čemu se radi.
U redu? -I kakva je moja uloga.
U ovom dokumentarcu tvoja uloga si ti sam.
Jesam. -Ali možemo to malo da istražimo.
Hajde da prvo pročitaš replike. Posle možemo da ih promenimo
ako želiš. Hoćeš da probaš? -Probaću.
Ja sam Oto Bakster.
Snimaju me otkako sam rođen.
Ne mogu da prebrojim koliko sam puta bio na televiziji.
Zdravo! Uđite! Uđite!
Pomalo sam ekstrovertan.
Pomalo sam baš duhovit.
Ponekad sam vrlo drzak.
Može li jedan ples, draga?
Poslednji dokumentarac su snimili
moji prijatelji Pit i Brus. Tad sam imao 21 godinu.
Bio je to film o meni kako pokušavam da po prvi put imam seks.
Bio je odličan, jebote. -Jebote, bio je odličan.
Pomoću tih dokumentaraca su pokušavali da me objasne,
ali nisu uspeli. Nisu potpuno.
Sad kada sam stariji,
Pit i Brus mi užasno idu na nerve.
Nisam siguran da baš tako piše.
"Pit i Brus moraju da me razumeju na pravi način."
Sad kad sam stariji,
Pit i Brus moraju da me razumeju na pravi način.
Zbog toga što oni predstavljaju veliki deo mog života.
Kad dođe do toga, pomoći ćemo ti da doneseš važne odluke.
Rizikovaću.
Rizikovaćeš sa nama? -Hoću.
Ako treba da ti pomognemo da rešiš kakav želiš da ti život bude,
onda moramo da shvatimo šta zaista misliš o svom životu.
Oto, da li ti je ovo dosadno?
Obožavam filmove.
Volim da o filmovima razgovaram sa Pitom i Brusom.
Zato su tražili da napišem scenario i da režiram
dramu o svom životu.
Da sam ispričam svoju priču.
Snimanje filma je veliki izazov.
Kad pravite svoje delo, da li to radite zbog drugih,
da li se pitate šta će reći o vama, ili to radite zbog sebe?
Retardirane osobe obično ne mogu da nauče mnogo toga
iz oblasti akademskog znanja.
Čitanje može da im bude sporo i naporno.
Moramo da postavimo realistične kriterijume
koji nisu previsoki za tu osobu.
Pravim filmove o onome što želim da budem.
Kroz film moju da iskažem svoj život i svoju maštu.
Završeno je snimanje
u viktorijanskom Londonu. Scenarista i režiser je Oto Bakster.
U filmu glume Pol Kej, Mijana Bering, Dekster Flečer
i Adil Ahtar.
Oto Bakster kaže da je prvi scenarista i režiser sa Daunovim sindromom
koji je snimio ovakav film, ali nada se da nije poslednji.
Oni koji misle da mentalno retardirani uopšte mogu da rade nešto korisno
smatraju da su sposobni samo za jednostavne manuelne operacije.
Za zadatke koji isključuju rasuđivanje i donošenje odluka.
Svako ko je imao privilegiju da režira film
zna da je to, iako je kao pisanje "Rata i mira"
u zabavnom parku,
kada konačno odradite kako treba,
zadovoljstvo kakvom u životu nema mnogo ravnih.
Zdravo svima!
Želim da se zavalite i da uživate u "Azilu za lutke"
PET GODINA RANIJE
Zdravo. Ja sam Oto Bakster.
Posle zvučnog signala ostavite poruku.
"KUĆA HILJADU LEŠEVA"
Ćao, Oto! Ovde Brus.
Samo da ti javim da ćemo Pit i ja kod tebe doći oko jedanaest.
Počinjemo rano. Nadam se da si budan.
Jedva čekamo da počnemo.
Danas treba da smislimo kakav film želiš
i kako da ispričamo tvoju priču.
Stvarno jedva čekamo. U svakom slučaju, uskoro se vidimo.
Dobro... Ćao!
Kladim se da još nije ni ustao.
Čoveče...
Užasavajuće...
Ti si kao neka dosadna osa.
Dobro...
Zamisli da si u filmu. Postavljaš nam scenu.
Pošto si scenarista i režiser, ti ćeš to da radiš.
Ja sam režiser. -Jesi.
Govorim vam šta da radite. -Moraš da se držiš teme.
Ti umukni! A ti mi napravi sendvič sa slaninom.
Vidim kako će ovo da izgleda.
Drži se teme. -Drži se teme.
Mislim da bismo mogli samo da ćaskamo,
da razmenjujemo ideje. Može?
Seti se nekih važnih trenutaka koji su ti se desili.
Od rođenja do danas.
Hajde da počnemo od onoga čega se prvog sećaš.
Prva sećanja su mi kako su me zadirkivali u školi.
Stvarno? -Jeste.
Koliko si godina imao?
Mislim da sam imao 19 ili 16.
Prvo sećanje ti je iz uzrasta od 16 godina?
Mislim da sam imao dve godine. -Dobro, dve.
To sa školom je prilično dobro.
Otkad te poznajemo, deluje da pokušavaš da izbegneš
razgovor o teškim izazovima u životu.
Da li je tako? -Jeste.
Često smo razgovarali o filmovima, o muzici
i o devojkama.
Ti si pričao o devojkama. -O pet ili deset najboljih. Jesam.
Ali pisanje scenarija nam pruža priliku da razgovaramo
o nekima od tih teških stvari koje su ti se dešavale.
Jasno.
OTOVE BIOGRAFSKE KNJIGE PLUS ISPITI NA KOLEDŽU
Priča o mom životu...
Bog te...
Adam Vord...
To sam zapravo ja.
Tako su te nazvali kad si se rodio? -Jeste.
Slatke slike, Oto.
Evo su Oto i njegova mama Aleks.
Odrekla me se.
Zašto misliš da nije mogla da se brine o tebi?
Radilo se o tome što imam Daunov sindrom.
Evo je Lusi.
Lusi je moja prava mama.
Ona me je želela. Ona me je spasla.
"Hvala što si mom sinu dala priliku za budućnost."
Živeo sam sa mamom Lusi, sa starijim bratom Džejmsom
i sa dvojicom mlađe braće, Tajtusom i Rafijem.
Svi smo živeli u trošnoj kućici u Oksfordširu.
Sviđa mi se to "trošna kućica". Da kažemo da imaju Daunov sindrom?
Hoćemo. Svi oni imaju Daunov sindrom.
Zašto te je Lusi usvojila? -Ne znam.
Usvojila je vas četvoricu? -Jeste.
Većinu nas uplaši pomisao na brigu o hendikepiranom detetu,
tako da je vrlo posebna osoba ona koja se dobrovoljno prijavi
da usvoji hendikepirano dete.
Ali takvu decu Lusi Bakster nije samo usvojila,
ona se i potpuno sama brine o njima.
Osim toga što je mlada, lepa i sama,
Lusi Bakster je i majka dvoje usvojene dece.
Obojica imaju Daunov sindrom, ali Lusi želi još dece s posebnim potrebama.
Smatram da je prihvatanje takve dece, posebno kad su bebe,
i njihovo odgajanje kao da su isti kao svi ostali, vrlo uzbudljivo.
Samo nebo je granica. Ko zna šta može da se desi.
Ko zna kakvi će ispasti.
Isprljao si lice. Stvarno.
Ljudi iz moje okoline su bili pomalo iznenađeni.
Majka je pokušavala da me odgovori.
Moja baka je govorila
da me nijedan muškarac neće pogledati ako usvojim dete
sa Daunovim sindromom. Meni je sve to bilo zanimljivo.
Ali mislim da je to nekako raslo u meni.
Razmišljala sam da neke osobe otmem
iz bolnice u kojoj sam volontirala.
Imala sam oko sedamnaest godina.
Išla sam u umetničku školu. Tražili su volontere za grupu
koja je radila s pacijentima u bolnici Rojal Erlsvud.
Volela sam da vreme provodim s ljudima.
Tamo sam odlazila 25 godina.
To su bili stvarno važni ljudi.
Bila sam jedna od mladih volontera.
Želeli smo da im pružimo više.
Pokušavali smo da ih ne sažaljevamo.
Uživali smo u njihovom društvu. Uvek smo se smejali sa njima.
Ne želite da vam neko samo udeljuje milostinju, posebno kad ste dete.
Očekujete da imate drugove koji vas vole, kojima je lepo s vama,
a ja sam volela i još volim ljude sa Daunovim sindromom.
Do svojih 17-18 godina života, dok nisam otišla u tu bolnicu,
nisam upoznala nikoga sa Daunovim sindromom. Bili su daleko od mene.
Bili su kao neka druga...
Niste se mešali s njima.
Izvinite... Pravimo prilog o deci mongoloidima.
Šta mislite o tome?
Najiskrenije, to je pomalo zastrašujuće.
Toga sam se oduvek plašila. -Deluju nekako udaljeno.
Deluju nekako prazno. -Tako je.
Ne mogu da se usredsrede.
Mislite li da tamo gde je to moguće treba da idu u obične škole?
Ne mislim. -Radi se o njihovom izgledu.
Odmah dižete gard, plaši vas to kako da se ponašate prema njima.
Tretirate ih kao neinteligentne, a oni to ne zaslužuju.
Ko si ti? -Ovo sam ja.
Sve ih mrzim.
Ljudi nisu znali koliko su oni očaravajući, divni, dragi,
jedinstveni i talentovani. Jednostavno niko nije znao.
Zato sam koristila svaku priliku da sinove prikažem na televiziji,
u novinskim člancima i sličnom.
To je bila suština. Da izdvojim par ljudi
koji će svima pokazati koliko su neverovatni.
To je proces kroz koji smo Brus i ja prošli?
Tako je. -Ovamo smo došli poslom.
Jeste. -Platili su nam da snimimo film.
Ali ispalo je sasvim drugačije iskustvo.
Uživali smo u društvu sa Otom.
Postao nam je prijatelj.
Grozno ti to ide.
Beži! Grozno sviraš.
Koje ste vas dvojica godište? -Ja sam 1983.
Ja sam 1974. -Ja sam drugačije.
Koje si ti godine rođen? -Ja sam 1897.
Rođen si 1897. godine? -On je 1897. rođen.
Tako sam i mislio. Zato ti je brada osedela.
Iste godine kao Bekstrit Bojsi.
Ta vrsta muzike... -Bili su divni, zar ne?
Oni su bili prvi viktorijanski bojs bend?
Počećemo scenom u kojoj je tvoja mama vezana za sto?
Jeste. Ovo je Aleks. -To je Aleks.
Zašto misliš da je važno da bude vezana za sto?
Mislim da je ona stvarno luda.
Dobro... Dakle, hoćeš da izgleda pomalo poremećeno
ili da glumi pomalo...
Da šmira.
Dakle, hoćeš da ide okolo, da trese glavom i da...
Kao devojčica u "Isterivaču đavola"
Potrebni su nam pacijentkinja, lekar i medicinska sestra.
Pacijentkinja... Ovo je za kasting.
Dakle, treba nam lekar. -Lekar.
I medicinska sestra. -I sestra.
Želim da deluju preteće.
"Ne brini. Neće nimalo boleti." Ali mnogo boli.
Dobro... Dok glava bebe izlazi, da li čujemo plač?
Čujemo.
Sva mora da bude u ožiljcima.
Oči treba da budu kao loptice za golf. -Oči kao loptice za golf?
Zašto hoćeš da to bude scena iz horora
i da se rodiš kao čudovište?
Ljudi me oduvek tako nazivaju. Svi uvek kažu da sam čudovište.
Na kapcima... Zažmuri.
Nešto sam postigla.
Jesam.
Što razmazanije, to bolje.
Stavi ove. Pogledaj...
Dakle, ovde možemo da snimimo scenu tvog rođenja?
Prilično lepo...
Da li mislite da on, negde duboko u sebi,
vidi sebe kao nekog koga se treba plašiti?
Mislim da to Otu jako teško pada.
To je neka vrsta paradoksa.
Neki ljudi vas razumeju, a drugi vas uopšte ne razumeju.
Šta ti se tu sviđa? -Sviđaju mi se velike eksplozije.
Dakle, voliš eksplozije? Skupo...
Gospode! -Bože!
Mislim da ćemo mu staviti novu kožu.
Čini mi se... -Podseća me na Olivera Kromvela.
Na Olivera Kromvela?
Ovo je dosad najčudnija veza koju si napravio.
I sviđa mi se.
Nisam siguran ni da znam kako Oliver Kromvel izgleda.
Kad god izađe, naleti na probleme.
Tužno je to što nema nikakvog pravila.
On ne zna kada će se to desiti.
Zastrašujuće...
Trebaju nam i ovakva dva zombija.
On vidi kako se ti obični ljudi lepo ponašaju
prema svima, a samo prema njemu ne.
Džejms hoće paradajz. -Ne znam što ljudi zure u nas.
Da li zure? -Zašto stalno zure?
Dođi ovamo. Oto mora da uzme nešto.
Zašto se ljutiš kad zure u tebe?
Stvarno ne volim... Iznerviram se.
Stvarno?
Da li znaš zašto zure u tebe? -Ne znam.
Verovatno zato što imaš Daunov sindrom.
Imam ga.
Znaš ono kad se nekad uzbudiš zbog nekih stvari,
onda ispuštaš ovakav zvuk. -Stalno to radim.
To radiš i svi te zadirkuju zbog toga.
Stvarno.
Da li znaš još nekoga ko to radi?
Ne znam. -To je zbog Daunovog sindroma.
Eto... Sada to radiš.
Jeste.
Oto, da sam u autobusu pored tebe i da odjednom počneš da...
Izgledaš čudno, jebote.
Da li ti je jasno zbog čega te možda ljudi gledaju?
Jeste. -Jeste?
SNIMANJE, DAN PRVI: OTOVO ROĐENJE
Kuda ćemo? -Idemo pravo do mesta snimanja.
Nemam nikakve predstave šta će ispasti od ovog filma.
Mislim da će biti potpuno lud i da neće biti nikakve niti
koja povezuje čitavu stvar.
On veoma duboko razmišlja o stvarima.
Sigurna sam da će se pokazati smisao.
Dobro jutro!
Ćao! Kako ste? -Zdravo! Dobro si?
Jesam. -Da li se raduješ?
Da. Ovo mi je jedna od omiljenih scena.
Bez sumnje će ovo biti prvi put da ga stvarno razumemo
i da shvatimo šta je u njegovoj glavi i šta on o raznim stvarima misli
kao čovek sa Daunovim sindromom. Biće to potpuno fascinantno.
Da. Jedva čekam.
Kako su moji glumci?
Dobro. Oto, kako si ti?
Juče je tražio dva trkača.
Stvarno? -Da se bore do smrti.
Vas dvoje se borite do smrti.
Hoćeš da učestvuješ u tome?
Ja sam komičar.
Krstaši sa plaštovima!
Videćeš bebu. -Dobro...
Potpuno ćeš poludeti. -Dobro.
Ne želim da brinem o ovoj bebi. Ima Daunov sindrom.
Hajde da ga se rešimo.
Ne želim da ga dam. Ne želim da ga dam.
Nateraćemo te.
Ali to je Aleks. -Jeste.
To je moja druga mama koja se zove Aleks.
Moj tata se zove Martin. -Martin?
Tako je. Nikad mi nisu poslali ni poklon ni čestitku. Ništa.
Nikada? -Baš nikada.
Samo su me ostavili. Misle da sam govno.
Oni su na gubitku. -Jesu.
Kada ćeš... Praktično, ovde u scenariju
piše da se jako uplašila od tebe. -To je moja osveta.
Uplašila se toliko da nije mogla da se bavi...
Da se bavi... -Da se bavi bebom.
Ne može da na to dete ne gleda kao na čudovište
i ne zna šta da radi sa njim. -Da.
Mnogo mi je drago što ovo radimo. Biće zabavno.
Biće. -Biće zabavno.
Vidi ti to... Savršeno.
Lepa krv koja je prsnula.
Zidovi. -Neverovatno.
Vrlo lepo.
Ne brini, draga. Ovo neće malo boleti.
Onda priđeš i ja kažem: "Ne, ne, molim te. Ne ja."
"Ne brini, draga. Ovo neće malo boleti."
"Ovo će mnogo boleti."
Sjajno.
Prilično dobro, zar ne? -Sviđa mi se scena.
Čak i ako ti to sam kažeš.
Samo ideja... Već imamo namešteno svetlo.
Hajde da snimimo nju. Prvo ovde.
Da pokažemo lice lekara? -Da.
Zlobno lice. -Dobro.
Onda se on igra instrumentima.
A to sve služi tome da njoj...
Da njoj bude neprijatno.
Da se uznemiri. -Igraj se instrumentima.
Kruži oko nje.
U redu... Ako uzmem makaze, pa ih onda vratim
i tražim pravi... -Pravi odeljak.
Dobro, svi tišina! Snimamo.
Set.
U redu. Akcija!
Jebote! Vadite ovo iz mene!
Jebote!
Rez!
Oto?
Poljubi me. -Ne želim da te ljubim.
Stvarno ne želim da te ljubim. Idemo dalje.
Moraćemo ovako... Moramo da šaljemo mejlove
kojima ćemo ljude ubeđivati da učestvuju u filmu.
Biće ih mnogo. -Izbaci ono sa zadnjicom i salatom.
Izbaciću to. Može ovako?
Izbaciću. "Brus ima ukus salate. Brusova zadnjica ima ukus salate."
Samo ću da... A Pit kome je nos kao kobasica?
Pitam se da li to... -To će biti u redu.
I to može u korpu za otpatke. -Može.
Dobro... Vidiš, već izgleda bolje.
"Kako si, Aleks?" -Kako si ti?
Dobro, sad već nešto radimo. "Kako si, Aleks?"
"Nisam te video jedno deset godina".
"Nisam te video jedno deset godina"? -Tako je.
Hoćeš li da joj kažeš da snimaš film?
Kako bi ga opisao? -"Snimamo horor dramu."
O tvom životu. -O mom životu.
Istražuješ svoju životnu priču, a način da to postigneš
jeste da vidiš ljude koji su ti bili važni.
Sa kojima sam snimao.
Sećaš se kad si je poslednji put video? -Sećam se.
Gde je to bilo? -U Rajgejtu u Sariju.
U tvojoj kući? -Tako je.
Zdravo! -Aleks...
Zdravo, mama! -Zdravo!
Dolaze ti te slike Daunovog sindroma.
Dobro, možda sam neznalica,
ali svi nekako zamišljamo Daunov sindrom.
I ja. -Vidi!
To je moja mama. -Jeste!
Mislila sam da ćeš biti viši od mene. -Sad jesam.
A onda pogledaš sliku i zapitaš se da li možeš da s tim izađeš na kraj.
Da nekoga ko je u kolicima hraniš ili da mu menjaš pelene
svakog dana?
Svako ima drugačiji odgovor i druge razloge.
A naš odgovor je bio ne. Mi nismo mogli da se nosimo s tim.
Volim moju mamu.
Hoćeš da mi pokažeš kuću? -Hoću.
Hoću da vidim tvoju sobu. -Naravno. Na spratu je.
Baš si uredan.
Ovo je za prdenje.
Za prdenje? -Pritisni.
Kad imate normalno dete, ako je u redu tako reći...
Kad imate normalno dete, nadate se da će imati dečka ili devojku,
da će se venčati, imati porodicu i otići od vas. To je životni krug.
Koliko sam videla, ljudi sa Daunovim sindromom zavise od roditelja.
I mnogo stvarno finih starijih ljudi i dalje živi sa decom sa Daunovim.
Ja to jednostavno nisam mogla.
To si ti. -Sad bolje izgledam.
Na zidu drži slike moje porodice.
Kao i mene. To me je veoma potreslo.
Izvini. Mogu li da... Izvini. -U redu je, mama.
Samo se pitaš kako bi bilo.
Najiskrenije, deo mene oseća krivicu.
Ne volim tu reč, zato što ona govori
da sam uradila nešto pogrešno,
a ja ne mislim da sam uradila bilo šta pogrešno.
Ali kad me Oto zagrli i kaže: "Moja mama Aleks je ovde
"i volim je. Stvarno si mi nedostajala", to me bocne.
Osetim, čini mi se, tugu.
Zato što Oto nije odlučivao o tome.
Moj suprug i ja smo odlučili.
"Ovo će pobediti..." Beži. "Pobediti".
"Možeš ili da mi odgovoriš
"na ovu adresu."
"Nadam se da ćemo se uskoro videti."
Ćao, Aleks!
"Ćao, Aleks!"
P. S.
"Volim te, mama."
Hoćeš da napišeš: "Volim te, mama"? Da li je voliš?
Naravno. Da.
Mislim, nije je bilo u tvom životu.
Da li je voliš kao što sin voli majku?
Da. -Stvarno?
Da.
Deca krenu u život i očekuju šampanjac i proslave,
a kad se rodi dete kao Oto, to je kao sahrana.
Kao što je majka jednog od mojih sinova rekla:
"Mislim da nikad ne bih mogla da mu se nasmešim".
Mnogo se trudim da ne krivim roditelje.
Samo kažem da mislim da su se roditelji uplašili.
Mislim da se ljudi plaše.
Možda je zbog pominjanja straha Oto pomislio
da se ljudi njega plaše.
I rez!
Bilo je sjajno.
Imaćemo pesmu o čudovištu. Može?
Ona je divno čudovište.
Čoveče... Sviđa mi se ta ideja za pesmu.
Možda ga ne želim tu, a onda ćemo...
Hajde da ga zakopamo Tamo gde ga neće naći.
On je divno čudovište, Ne možeš da ga uspavaš
Hajde da ga zakopamo Gde ga niko neće naći
On je divno čudovište Ne možeš da ga uspavaš
On je čudovište, čudovište Groteskni klovn
On je samo beba, ali ne želim ga u svojoj blizini
Onda ćemo ga poslati da živi...
Na đavoljem igralištu. -Đavoljem igralištu?
On je čudovište, čudovište, Groteskni klovn
Znam da je on beba Ali ga ne želim u blizini
Dobro izgleda. -Dobro je, zar ne?
Kretaćemo se kako se oni kreću. Idemo ovuda.
Zvuk!
On je divno čudovište Ne možeš da ga uspavaš... Čudovište.
Neverovatno je da ga vidim među ovim ljudima.
To će izuzetno uticati na njegovo samopouzdanje.
Ljudi ga ozbiljno shvataju.
Ponekad on oseća stvari preko mene, ali to da može da bude
onakav kakav je zapravo, to će mu mnogo značiti.
Onda ga pošalji da živi Na đavoljem igralištu.
I rez!
Kupljeno! -Kupljeno!
Hvala, Oto. Bilo je zadovoljstvo. Mnogo ti hvala.
Bilo je tako lepo. Pravo zadovoljstvo.
Svaka čast.
Sjajno. Divno. Jedva čekam da vidim. Ti si sjajan režiser.
Zdravo. Ovde čuveni režiser.
Mogu li nekako da vam pomognem?
Ćao, Oto! Ovde Pit.
Bojim se da imam loše vesti.
Izgleda da nećemo dobiti još novca od sponzora.
Ne možemo sad da nastavimo.
Nije sve izgubljeno.
Pokušaćemo da negde drugde nađemo novac.
Ali hteo sam da ti odmah kažem.
Kad sam snimio scenu porođaja,
mojoj producentkinji Dejzi je bilo dosta ove budale.
Ne piše to, već da je svugde pokušavala da nađe novac da nastavimo.
Možda je i ono tačno, ali...
Dobro smo počeli.
Odnosno, ti si počeo dobro sa onom scenom rođenja.
Vrlo dobro.
A onda je sve stalo.
Oto, stvarno sam se trudila.
Svi su odbili.
Ali u svom klasičnom stilu, ti si uradio nešto drugo.
Jesam. -Jesi.
Hoćemo li da pričamo o vremenu kad si bio trandža?
Hoćemo. -Ili ćemo da nastavimo?
Hajde da pričamo o tome. -U redu.
Dobro onda...
Ovo je moj muzej transvestita.
Prilično dobro, zar ne? -To si ti sa Grejsonom Perijem.
Ne, ne, nemoj to da radiš.
Ovo je kad si osvojio titulu alternativne mis divljine?
Jeste.
Prilično je uzbudljivo kad pobediš. Prilično dobro.
Ima malu krunu na naduvavanje.
Jesi li se ovajdio od toga? -Zapravo jesam.
Stvarno? -Da.
Ja sam atrakcija.
Znam da si...
Bio si u centru pažnje. Sigurno su te par puta zaprosili.
Jesu.
Je li nešto bilo od toga?
Hvala.
Dobro...
Da ostavimo to sa dregom i da se vratimo filmu?
Hajde.
Piter Brada. -Piter Brada?
Malo mi je porasla. Ove godine se brijem
više nego obično. -Stvarno?
Odlučio sam da će mi 2020. godina biti godina bez brade.
Ali pitam se šta da radim sa kosom.
Ćao, narode! Izvinite... -Ćao, Dejzi!
Zdravo, Dejzi! -Zdravo!
Ovo liči na vrlo ličan razgovor.
Nije.
Ćao, Kira! -Zdravo! Kako si?
Sve je u redu, draga? -Jeste.
"Sve je u redu, draga? U redu si, slatkišu?"
Misliš da je Stefani? -Da.
Jeste Stefani.
Rekao sam verenici da sad radim sa vama.
Da. Kako je Stefani?
Dobro je. Stalno mi nešto naređuje.
Mogli, skini se sa tate!
Mogli!
Da budem iskren, ne smeta mi malo policijskog časa.
To me nije sprečilo da pišem svoj san.
Svoj san ili svoju dramu? -Dramu.
Tvoja drama je tvoj san. -Jeste.
Šta si radio kad nije moglo da se izlazi?
"Plejstejšn"? -Da.
Pornići? -Da.
Jeo si? -Da.
Masturbirao. -U redu.
Sledeće je malo ozbiljnije, Oto.
U redu je. Volim ozbiljne stvari. -Ne znam da li će ti se ovo svideti.
A onda se u to vreme desilo nešto.
Nešto vrlo loše.
Žena koja me je rodila je umrla.
Čekam pravo vreme. Biće vrlo brzo.
Samo što nije.
Preminula je.
Više je nema.
Oče naš, koji si na nebesima...
Da dođe carstvo Tvoje, da bude volja Tvoja.
Ništa nisam rekao.
Samo sam plakao.
Poslednji put kad smo razgovarali o tvojoj mami,
pre nego što sam saznao da je umrla, bio si jako ljut na nju.
Mislim na scene koje smo ranije snimili.
Jeste.
Kad si pisao scenu rođenja, bio si prilično ljut.
Jesam.
Nikad mi nisu poslali čestitku
ili rođendanski poklon. Ništa.
Zaboravili su na mene.
Sad kad je umrla, više nisi ljut?
Nisam.
Imam priličan osećaj krivice.
Velike krivice.
Ovo ti je bilo na tavanu? -Jeste.
Ovo je peškir koji je bio s tobom.
A ovo je odelo za sneg sa ovim čizmama. Sa čizmicama.
Moje ćebence...
"Drži uzdignuto čelo i budi čovek, sine moj.
"I neka te bog blagoslovi." -Od koga je to?
Šta misliš?
Od Lusi.
Nije. To je od Aleks.
To je od Aleks. -Od tvoje mame.
Ovo je od Aleks.
Ovo je svetac, zaštitnik putnika, da te štiti.
Dobio si ga onog dana kad si došao kod mene, za Novu godinu,
onog dana kad sam otišla po tebe.
Da li sad gajiš drugačija osećanja prema njima
kad si se setio da ti je to poklonila?
Da.
U kom smislu?
Duša me prilično boli.
Boli me duša.
Mislim da ti nikada nisu kupili poklon za rođendan ili Božić.
Ali mogu li nešto da kažem?
Kada nekoga daju na usvajanje,
njegovi biološki roditelji
misle da rođendan nije nešto što treba posebno slaviti.
Zato što su ostali bez nekog svog.
To je bio najvažniji dan.
Kad si došao da živiš sa mnom, majka ti je poslala najlepše želje
i verovatno bi trebalo da ga stalno nosiš.
Jasno?
Da te čuva.
Ceo život si proživeo ovde. Imaš tri brata.
Imam. -Imaš?
Dvojica od njih su od svojih porodica
dobijali poklone za rođendan i Božić.
Godinama su za svaki rođendan i Božić dobijali poklone.
I ti si sve to viđao.
I nikad ništa nisi rekao.
A to je bilo vrlo tužno za tebe, Oto.
Zašto nikad ništa nisi rekao?
Zato što je bilo previše bolno.
Ne...
Dejzi me podseća na Klaudiju Vinklman.
Klaudiju Vinklman?
Nemaju baš iste šiške.
I manje je riđa.
Mislim da je manje riđa.
Dakle, moramo da objasnimo da je posle koliko godina...
Posle četiri godine? -Četiri godine.
Četiri godine nikoga nije zanimalo, niko nije hteo da donira novac,
niko nije mislio da je pametno da ti snimaš film.
Sad je drugačije.
Napisali smo neke replike. Hoćeš da vidiš?
Hoću.
Na ovoj strani...
Za ove četiri godine od prvog snimanja,
svet se malo promenio.
Publika od hendikepiranih ljudi želi da sluša priče
koje pričaju oni lično.
Počeli su da me traže!
Producenti su ignorisali scenariste s hendikepom,
nije bilo prilika da se govore priče o hendikepiranima.
Problem je što ne podstičemo talentovane ljude s poteškoćama,
a čak i kad to radimo, ne cenimo njihove priče.
Televizija je potpuno izneverila ljude sa hendikepom.
I to mora da se promeni.
Dobili smo novac
da nastavimo snimanje mog filma
2022.
Ćao!
Dobro jutro, šefe! -Ćao! Idemo!
Kako si, Oto? -Traži se... Živ ili mrtav.
To je pesma Bon Džovija
Znam tu pesmu. -Voleo sam Bon Džovi.
Kapirao sam tu muziku.
DRUGI DAN SNIMANJA: USVAJANJE
Sledeća scena je o tvom usvajanju.
Odlučio si da je smestiš na mesto zvano "Đavolje igralište".
Mnogo ljudi stoji u redu.
Na znaku piše: "Donesite svoje nakaze".
"Donesite svoje nakaze"?
Dakle, to je cirkus nakaza?
Jeste.
"Đavolje igralište".
ĐAVOLJE IGRALIŠTE
Mogu da zamislim da će ovo uspeti.
Đavolje igralište... -Jeste.
To je lokacija koja zvuči kao mesto kakvo Oto voli.
Oni bukvalno bebu čudovište odnose u Đavolje igralište?
To hoćeš da kažeš? -Da.
I šta se onda dešava s tobom?
Dok Đavo ne dođe po mene...
Glavni demon...
Glavni demon?
Ali tebe je, zapravo, uzela Lusi.
Zar nije Lusi?
"Došla sam. Došla sam da te spasem."
Da li ona to govori? -Da.
"Došla sam." -Dete...
"Došla sam." -"Došla sam da te spasem od đavola."
To!
Koji ti je bolji profil? -Oba su bolja.
Ja ne znam koji je meni. -Okreni se na onu stranu.
U redu. -Da ti se vidi zadnjica.
U redu.
Ulogu Lusi će igrati Rebeka Kalard.
Zdravo!
Oto, gledaj u mene. Oto, u kameru...
Lepo ste ispali zajedno. -Lepo...
Onda se pojavljuje dete od oko pet-šest godina.
On će igrati tvog brata Džejmsa.
Troje ljudi će biti u sceni.
Lusi će te verovatno pogledati...
Moj brat ne može da igra u filmu.
Tvoj brat ima 40 godina, pa...
Bilo bi mu teško da odigra tu ulogu.
A ima i ovoliku bradu.
Ko će da igra Džejmsa?
Jesi li i ti glumac, Majki? -Jesam.
Mnogo nam je drago što si došao. -Znam.
Koliko godina ima?
Koliko godina imaš? -Deset.
Deset.
Dvocifren broj... Sviđa mi se i tvoja majica.
Otišao je. Evo... Dobro...
Sviđa mi se ovaj film.
Jesi li uživao danas? -Jesam.
Sviđa ti se Rebeka? -Naravno.
Bruse, sve je u redu? -Jeste, Oto.
Kako izgledam? -Odlično.
Dobro je.
Daj da ti vidimo lice, Bruse.
Još me nisu našminkali.
Ali kosa ti je dobra? -Evo ga novi Brajan Adams.
Ko je ova kurvica? -Moja mama.
Snimamo, Oto. -Snimamo.
Da.
Pozivaju se statisti! Pozivaju se statisti!
Da li jedva čekate? -Da!
Da li je ekipa pozadi spremna?
Jeste!
Hoću sve da vas čujem. Jeste li spremni?
Jesmo!
Tišina za probu, molim vas.
Spreman sam. -Proba!
Akcija u pozadini i... -I akcija!
Akcija!
Dame i gospodo...
"Adam se rodio sa 2.200 grama i sa Daunovim sindromom.
"Iz bolnice je izašao sa mesec dana.
"On je svojim roditeljima bio drugo dete.
"Nisu bili u stanju da mu se posvete do kraja života."
Ne, on je moja beba čudovište!
I rez!
Ustao je!
Uspeli smo.
"Želim da mu roditelji koji ga usvoje pruže ljubav i sigurnost."
Bićeš moje dete čudovište.
Zvaću te Oto.
"Zvaću te Satana." -Rez!
Oto i Satana. Može jedno ili drugo. -Kako bilo, značenje je isto.
Ima jezivo ime za bebu. -To je Oto.
Hej!
Dobro... Idemo...
Dotad nisam videla mnogo beba sa Daunovim sindromom.
Mislila sam da je sladak. Divan... Neverovatan.
Još par komada. Gledajte pravo u mene.
I sve je ispalo kako treba.
Imala sam sreće što sam ga dovela kući.
Ali sledećeg dana je spavao u prenosivoj kolevci.
Sećam se da sam ležala u spavaćoj sobi
i pomislila kako se ne čuje.
Pomislila sam:
"Šta ja to radim sa tuđom bebom?"
Znate, bilo je vrlo čudno.
Kad sam usvojila Džejmsa, nije bilo tako.
On je bio već formirano dete.
Brinula sam o deci i navikla sam se na decu.
Zapitala sam se: "Šta radim sa ovom bebom?
"Ta beba ne treba da bude sa mnom.
"Ovo nije prirodno, nije ispravno."
Da, bilo je nekako tužno.
I pitala sam se šta radim sa tim detetom.
Nisam mislila da ću biti majka.
Samo sam želela da nekoga spasem i da mu pružim dobar život.
Ali Oto me je naučio da budem majka.
Čija je ovo soba?
Tajtus je dobio ovaj. -To!
Džejms može da uzme ovaj. -Hvala.
Stvarno sam želela da moji sinovi odrastu
kao sva ostala deca.
Oto je krenuo u obično zabavište,
pa onda u školu. Sve je bilo u redu.
Kad je trebalo da krene u starije razrede,
prvi put smo se sreli sa pravom diskriminacijom.
Njegovi drugari su lepo prešli u starije razrede,
a Otu nisu dozvolili.
Trebalo nam je dve godine da ga vratimo u školu.
Oto je tada izgubio dve godine školovanja.
Da kucnem u drvo...
RUBEN ROJTER "OTO TINEJDŽER"
Dobro, dečko... Da ostane da sedi?
Onda se Oto upisao u školu, ali problemi nisu prestali.
Direktorka je bila pravi namćor.
Ona Ota nije želela u svojoj školi.
Pokušaj da ih zaplašiš, jedno po jedno.
U redu.
Jadnog Ota su tamo maltretirali.
Kad kažeš "Jadno..." -"Jadno dete čudovište".
Hoću da se sagneš i da lupiš rukom o sto.
U redu.
Jesi li zadovoljan? -Jesam.
Da ponovimo?
Set.
Akcija u pozadini...
Kad budeš spreman... -I akcija!
Jadno dete čudovište.
Svetla jesu upaljena, ali nikoga nema kod kuće.
Ovako ćemo, odvratni mali moronu...
Reši ovu jednačinu, pa ću da te pustim.
I rez! -Tu ćemo rez.
Hoćemo li da razgovaramo o učitelju?
Stalno se pojavljuje.
U čemu je s njim bila fora?
Misteriozni dim...
Biću iskren.
Priču sa učiteljem ne razumem u potpunosti.
Da počnemo od...
Daj, Pite... Složi se sa mnom!
Koncept mi se sviđa, samo ga ne razumem.
Kao koncept...
Šta misliš da učitelj predstavlja?
On je tu moćniji od mene.
Ne voliš da ti ljudi govore šta da radiš?
Ne volim.
Mislim da učitelj zaslužuje svoju posebnu stranicu.
To treba da istražimo.
Imamo dobre ideje o učitelju.
Dobro... Učitelj...
Kako ćemo da opišemo učitelja?
Ne znam, ali nećemo ga mi opisivati, Oto.
Ja ću.
Obučen je isto kao na onoj slici.
Izgleda kao gospodin iz viktorijanskog doba.
On jeste gospodin iz viktorijanskog doba.
Dobro...
Nosi... Ne ove čizme,
već crne i uglancane cipele, sa srebrnom... Sa zlatnom šnalom.
Dobro... -Sa lobanjom.
Sa zlatnom šnalom sa lobanjom? -Tako je.
Učitelj predstavlja sve one ljude
koji su pokušavali da se prema tebi odnose kao prema detetu?
Tako je.
Sve loše ljude iz tvog života
spojićemo u lik učitelja.
Važi.
I akcija!
Izvinite, g. Makmanuse.
Vi niste gospodin Makmanus!
Vi ste učitelj! -I rez!
Tu rez. -Bilo je sjajno.
Sjajno, Pole. Odlično.
Iznenadi se i onda dođe ovamo da razgovara ili priča kad ustane?
Jeste.
Izvinite, narode...
To je lepo. -Stvarno?
A onda dijalog? -Jeste.
A šta ću ja da radim?
Džejmi mi je stari drug iz Rajgejta.
Lik je zasnovan na pravoj osobi?
Jeste.
Konačno!
59
Gospodine Džeje... -Zdravo, Oto! Kako si?
Dugo se nismo videli.
Sećaš se prvog razgovora sa Džejmijem?
Sećaš se šta je bilo... -Lupio me je pišom.
Dobro. U redu.
On je to meni uradio.
Opiši mi udaranje pišom.
Mislim da ne...
Sedeo sam na podu i gledao televiziju.
Izvadio je pišu i njome me je klepio po uvetu.
Tako ste se upoznali? -Jeste.
To je prvo što je uradio? -Jeste.
Tako je definisao odnos.
Sećaš se ovoga?
Ludilo... -Jeste.
Dakle... -Muške sise.
"Gospode, ubio je Kenija. Skote jedan."
Čoveče, vidi ti to. Vidi sve ovo...
Ne znam šta ćeš misliti o tome,
ali Oto te je zamislio kao lutku trbuhozborca,
recimo ovakvu, sa riđom kosom.
Jeste. -Prilično je bezobrazan.
Seti se... -Čakija.
Drzak je. -Drskog Čakija.
Dobro. -Da.
Kad bi morao da se setiš
pet stvari koje si radio sa Otom,
šta bi to bilo?
Definitivno kad smo vozača autobusa gađali grudvama.
Ostavio je otvoren prozor i ja sam...
Šta je uradio kad ga je pogodila? -Pogodila ga je pravo u lice.
Dobar pogodak... Izašao je iza ugla...
Autobus se kretao? -Skretao je iza ugla.
To je opasno.
Oto je ovako uradio...
I sećam se da je ovako...
Nagazio je na kočnicu,
izdrao se na nas, pa je otišao dalje.
Samo za tebe...
Sklapanje prijateljstava je najvažnija stvar.
Idenje u školu znači bivanje sa drugim ljudima
i učenje životnih veština.
Bilo je divno videti da Oto kao tinejdžer
ima tako blizak odnos.
Zdravo svima.
To je za njega bilo vreme prave slobode.
Šta je ovo, Oto?
Majica za disko groznicu.
Mislim da devojka vuče majicu. -Devojka vuče.
Kad pitate Ota šta je radio,
ni ne spomene odlazak na plažu
niti bilo šta drugo, samo priča o devojkama koje vuku majicu.
Tako da je to bilo najvažnije.
To je najvažnija stvar za većinu 16-godišnjaka, zar ne?
Prvi korak je da devojku pitaš da li želi da pleše.
Drugi korak je, kad se ples završi...
Jedan ples i jedna pesma se završe,
ti odeš i pustiš je da sedi pet-deset minuta.
Ti odeš da popiješ piće.
Ili na pet-deset minuta odeš u igraonicu.
Onda se vratiš i zamoliš za još jedan ples.
Kažem: "Hoćeš li da plešeš sa mnom, draga?"
Imaju neverovatan odnos.
Nisam očekivala da će Oto
uspostaviti tako dugotrajan odnos sa nekim.
To je sjajno.
I to pokazuje kakva je osoba postao.
Čoveče... Ko su ove lepotice?
Ja sam taj srećnik. -Jesi.
Dakle, imaš ženu s kojom si se venčao. -Imam.
Poznajemo se iz škole.
Sećaš se kad sam zadnji put bio ovde?
Moj tata se ubio, sećaš se? Mrtav je.
Šta je uradio? -Izvršio je samoubistvo.
Jeste. -Nije baš lepo.
Sećaš se kad sam počeo malo nenormalno da se ponašam?
Imao sam problem sa pićem. -Stvarno?
Jesam. -Mnogo piva.
Da, mnogo piva.
Na nju sam naleteo jedno veče kad sam se napio.
Raspričali smo se. -Stvarno?
Jeste. Krenulo je jedno po jedno, kao što to obično biva.
Znam. -I onda... Zdravo!
Zdravo! Nanjušio si moje pse?
Preokrenula mi je život. I dala mi je da biram.
Ako želim da naša veza bude stvarno ozbiljna,
onda moram da biram između nje i pića.
Da nije bilo nje, ko zna gde bih sada bio.
Znaš da je Džejmi našao nekoga koga voli?
Znam. -I sa kim se oženio?
Da li bi i ti voleo tako nešto? -Bih.
Jesi li imao mnogo devojaka? -Prilično.
Zdravo!
Navedi par njih.
Sara Marki... -Dobro.
Nekad sam bio s njom.
Lidija Fichauard...
Otu je veoma teško da održava vezu.
Zato što osobe s kojima se slaže
i želi da ćaska često imaju vrlo zaštitnički nastrojene porodice
ili se oslanjaju na negovatelje.
To je minsko polje. Veoma tužno minsko polje.
Još jedan poljubac i opraštanje...
Hajde, Lids. Ćao, Oto! Hvala na gostoprimstvu.
Takođe.
Osnovne potrebe su najvažnija stvar
kod ljudskih bića.
Kad postoje teškoće sa učenjem,
to se potpuno zanemaruje zbog tih ostalih posebnih potreba.
Ja nisam tako odgajala decu.
Ćao! Stefani, ja sam Brus. Već smo se upoznali.
Nismo. Zdravo! -Ja sam Pit. Drago mi je.
Mi smo Otovi drugovi. -Ovo je Ruben.
Drago mi je. -Takođe.
Drago mi je.
Mnogo sam slušao o tebi, Stefani.
Hvala. -Da.
Dakle, ti si Otova devojka? -Ne, već verenica.
Izvini, izvini...
Da, verenica. -Jeste.
U stvarnom životu. -Da, u stvarnom životu.
Sviđa ti se? -Da.
Prestani. -Ne, ti prestani.
On je prilično nespretan sa ženama, kao da je tinejdžer.
Želi da razgovara sa ženama, ali ne zna kako to da radi,
zato što nije mogao da razvija odnose.
Šta si uradila tamo... -Reci šta si ti uradio tamo.
On je prilično romantičan.
To je jedan od problema.
On misli da je Džejms Bond i da će, ako nešto kaže kako treba,
neko samo pasti pred njega.
Ubaciću ovo ovde. -U redu je.
"LEPE ŽENE" AUDICIJA
Da li ovaj lik predstavlja nekoga ili je samo lepa žena?
To je samo lepa žena.
Jesi li siguran? -Jesam.
Ovo je Pit. -Zdravo! Ćao, Pite!
Dakle, u ovoj sceni, koju ćemo čitati u pabu,
ona ne želi... Ona se povukla od tebe
ili se povukla od deteta čudovišta?
Jeste. -Šta to treba da znači?
Nazivale su me čudovištem i govorile da se sklonim.
Devojke to rade u realnom životu? -Obično to rade u realnom životu.
Stvarno? -A u ličnom životu...
Da li su u tvom ličnom životu to radile?
Jesu.
Pokušao bi da razgovaraš s njima, a one bi...
Jeste.
Šta bi rekle? -"Prekini.
"Odlazi, mongoloidu."
Ovo mi je velika čast. Mogu li da te častim pićem?
Ona se povuče.
Beži od mene.
Ne obraćaj mi se.
Ti si...
Ti si čudovište.
Ovde sam. -Odlično.
Definitivno izgledaš kao Amanda Holden.
Ja ću. -Možda malo.
Okreni se.
Bila si odlična, Hana. -Hvala.
Možda te častim pićem. -Na zabavi posle snimanja.
Dobro. -Evo...
Možda te častim pićem.
Set?
Da. -Ti kažeš akcija? Jesi li spreman?
Akcija. -Akcija.
Gde je moja režiserova devojka?
Zašto ne bismo... Pazi...
Ne znamo gde ovo tačno ide.
Ne bi trebalo da... -Oto...
Šta misliš da je ovo? Konjić ljuljaška?
Kako si? -Dobro.
Stvarno?
Da li je Dejzi razgovarala s tobom? -Jeste.
Stvarno?
Nije baš flertovala. -Nije.
Sećaš se šta sam rekao ranije? -Da, znam to.
Ne možeš da nekome kažeš da je seksi.
Znam. -Stvarno?
Samo smo...
Jeste. -Stvarno?
Da li je to u redu?
Zato što hoćeš da svakome bude prijatno
i da može da stane pored tebe da ćaska,
a da ti ne... -To ćemo na zabavi na kraju.
Čak ni tada. -Jeste.
Mislim da ti ljudi sa kojim radimo
nisu ljudi s kojima bi... -Pripadaš li ti Hristu?
Oto, ozbiljan sam.
Niko od ovih ljudi koji su na setu,
sa kojima radimo, muškarci ili žene...
Ni sa kim od njih nećemo biti u vezi.
Zato što su nam oni kolege.
Ovo je poslovno okruženje.
Može da bude neprijatno ako nagovestiš
da bi mogla da ti bude devojka ili nešto slično.
Svakom ko radi za tebe treba da bude prijatno.
Da li se loše osećaš?
Ja? -Da.
Dobro sam. Zašto misliš da mi nije dobro?
A ti? -Ni ja nisam bolestan.
U ovoj prostoriji sada.
Ono što mislimo, Oto,
jeste da ti režiranje odlično ide. To ti je genijalno.
Sve je u redu. -A sad mislim
da bi bilo dobro
da ne flertuješ sve vreme.
Znam da ti želiš da bude zabavno,
ali ne misle svi tako.
Dobro. -U redu?
Kul.
A sad pozdrav.
Dobro... Idemo... -Hajde da se vratimo snimanju filma.
Idemo da snimamo.
Popij čaj. -Čaj.
Prekini, molim te. -Prekini.
Lepo se ponašaj.
Prelepa si. -To mi je posao.
Obe ste prelepe. Obe ste prelepe.
Mislim da bi trebalo da se stalno ovako oblačimo.
Baš glamurozno. -Da, gospođo.
Ne brini, ja ću se pobrinuti za nju. -Znam.
Ti si stvarno posebna. -Hvala.
Drago mi je što sam tu.
Kako tebi ovo danas izgleda? -Da.
Da li dobro izgleda? -Jedva čekam da nastavim.
Da. -Ti i ja u poslednjoj sceni.
U poslednjoj sceni. Da, tako je.
U drugom kostimu... Jeste.
Da li danas sve ide po rasporedu? -Da.
Odlično. Dobro.
Jedva čekam da te vidim u poslednjoj sceni.
Dobro.
Ti i ja...
I svi ostali oko nas, zar ne?
Da.
Moram da idem da režiram. -Vidimo se posle.
Nema priča o seksu.
Zbog toga što je svakome od toga neprijatno.
Mi smo samo drugovi.
Ništa više od toga.
I rez!
I akcija!
Ne! Reci nešto!
Volim te!
Hajde! Hajde!
Prestani da kmeziš, govno malo! Sad si moj, dečače!
Obećavam ti život pun beznadežnog jada!
Izvini što sam ti ubio majku, ali to služi da ti ojača karakter.
Lusi je mrtva? -Jeste.
Šta se dešava sa tobom?
Možda odem u Transilvaniju.
Mislim da bi u ovom filmu bilo zanimljivo
da ti ozbiljno razmisliš o tome
kakav bi ti život bio da nema Lusi.
Hteli bi da me smeste u ludnicu.
Misliš da bi to želeli?
Da misle da bi bilo bolje da živiš
u nekakvoj ustanovi za ljude sa Daunovim sindromom?
Tako je. Postajem vrlo sumnjičav.
Da li ponekad misliš da ljudi odlučuju
o tvom životu, a da ti nisi uključen u te odluke?
Mislim.
Da li te to brine? -Da.
Da li ponekad misliš da ljudi odlučuju
o tvom životu, a da ti nisi uključen u te odluke?
Palicom za bejzbol...
Hoću.
Staviće te u dom u kome ćeš dobijati pomoć.
To je kuća za, recimo, četvoro. Četvoro ljudi deli kuću.
Svako ima svoju spavaću sobu, a dele dnevnu sobu
i dele kuhinju. Jasno?
Ako ne bude mnogo ljudi oko tebe. Mogli bi da kažu da ne mogu.
Prijavili smo se
da bismo obezbedili da imaš neke ljude
koji su važniji od Centra za socijalni rad.
Ako shvatiš da si ludo zaljubljen u neku devojku
i da želiš da živiš sa njom,
a Centar za socijalni rad kaže da ne možeš,
mi ćemo reći da možeš.
Zakon o zaštiti ti je omogućio da imaš zastupnike.
Zastupnike?
Ovde su trenutno dvojica. -Pit i Brus?
Zamalo.
Hvala vam što ste došli.
Veoma je lepo što moji sinovi imaju tako dobre prijatelje.
Sinoć sam ovo napravila.
Ovo je... Postoje dva... Dakle, ovo sam ja, a ovo je...
Prva stvar koju izgovori roditelj
deteta sa Daunovim sindromom...
"Šta će biti kad mene više ne bude?"
Pomislila sam da neću da se bavim time,
da me ne zanima.
Zato sam sada pomalo zapanjena.
Uopšte nisam razmišljala o tome.
Jesam, ali znate... Sad imam sto pedeset godina
i to će se desiti.
U svakom slučaju... Ali, da...
Namerno nisam nikada govorila o tome.
Osoba koja planira, osećaj za planiranje, lični budžet...
To me je zabrinulo
i shvatila sam da bih, da ovaj dom učinim drugačijim
kad mene ne bude, morala da stvorim okruženje
koje je potpuno drugačije.
Oto, znaš li da smo mi tvoji pravni zastupnici?
Znam.
Znaš li šta to zapravo znači? -Ne znam.
Kad dođe do toga,
pomoći ćemo ti u donošenju važnih odluka.
Kako ćeš provesti ostatak života,
gde ćeš živeti, šta ćeš sa zdravstvenim problemima.
Dobro.
Zato što jednog dana Lusi više neće biti tu.
Neće.
I onda ćemo nas trojica donositi odluke.
Velika je odgovornost što ćemo jednog dana
morati da ti pomognemo da odlučiš
gde ćeš da živiš.
Rizikovaću.
Rizikovaćeš s nama? -Da, hoću.
Pre nego što smo seli da pišemo,
rekao si nam da će, kad Lusi umre, Centar za socijalni rad,
odnosno država, da te pošalje
u ludnicu. To si nam rekao.
Jesam.
I da ti to stvarno ne želiš,
da želiš da ostaneš kod kuće. -Da.
Stvarno?
Nisi nam to pre tog razgovora nikada rekao.
Ako se nešto desi Lusi, sada znam
da ćeš ostati u svojoj kući. -Da.
Donošenje važnih odluka o tvom životu,
a da ti nisi uključen u to... To možemo da ubacimo u ovu scenu.
I ovaj dom za tebe predstavlja
mesto za koje ljudi iz Centra za socijalni rad kažu:
"Oto ne treba da živi kod kuće, već treba da živi..."
U ludnici. -Kako ti to kažeš.
U ludnici.
I akcija!
Stvarno moram da se usprotivim.
Da li ti je to teško? -Veoma je teško.
Nikad ne shvate poruku.
Duboko u sebi znaš istinu, dečače.
Znam ja takve kao što si ti.
Ti si, druže, poseban.
Šta ljudi misle o tebi?
Da si jadno, glupo, malo čudovište. Upravo tako!
Rekao sam ti da ne rađaš to dete.
Trebalo je da ga baciš u klozet.
Znaš da nikad nećemo moći da brinemo o tom jebenom detetu.
On nije za naš svet. -Ne znam šta da radim.
Sama si odabrala.
Ko je ovaj ružni, mali skot?
Plači, jebote!
Utopliću te kao dete,
zato što kao dete ne predstavljaš pretnju za mene.
Moć... Kontrola...
Moć... To su reči... -Kontrola...
Kontrola...
To su krajnji ciljevi tog lika, zar ne?
To hoćeš da postigneš na kraju? -Jeste.
Bićeš moje dete čudovište.
Zvaću te Oto.
Svetla jesu upaljena, ali nikoga nema kod kuće.
Tvoji biološki roditelji se nikada nisu setili tvog rođendana.
Tvoje telo će stariti, ali ti nikad nećeš dostići zrelost.
Oto postaje čovek kakav bi trebalo da bude.
Dobro... -I meni je dobro.
Šta ljudi misle o tebi?
Preuzimam kontrolu.
Set!
Imam priličnu tremu. -Plači, jebote!
Rekao sam ti da ne rađaš to dete.
Ko je ovaj ružni, mali skot?
Ja sam glavni, jebote!
Kakav je osećaj? -Odličan, jebote!
Ovo njega određuje.
Potpuno određuje njega kao osobu.
Odličan osećaj, jebote.
I prihvatanje,
verovatno po prvi put u njegovom životu.
Ovo je prvi put da je prihvaćen.
Za Ota je to izuzetno važno.
Zato što je katarzično.
Mislim da te nikad nisam video tako uzbuđenog.
Sad sam kao pravi rvač.
Čemu se toliko raduješ?
Da li je moć bila divna?
Moć!
AZIL ZA LUTKE
BIOSKOP "SKRIN"
Zdravo svima!
Želim da se zavalite i da uživate u "Azilu za lutke"
Da, to je baš lepo. Hvala, gospodine Fazanu.
Zdravo! Nisam vas video.
Da li hoćete apsint ili malo džina?
Raskomotite se
jer ću vam ispričati jezivu priču o čudovištu
koje pokušava da postane gospodar svoje sudbine.
Nadam se da će ovo mnogim ljudima pružiti nadu.
Ima mnogo ljudi kao što je Oto.
Ovo je Meri Kembel.
Ona mi je bila baš dobra drugarica.
Upoznala sam je u klubu.
Posle sam je vodila nazad na njeno odeljenje.
Videla sam kako je živela.
O njoj su brinule sestre u belim mantilima.
Ja sam imala kola, drugare, išla sam
na letovanja u inostranstvo, išla sam na skijanje,
imala sam dečka. Znate, ceo svet je bio preda mnom.
A njen svet je bio sićušan.
Ni o čemu nije mogla da odlučuje.
Držali su je kao malo dete.
Moja majka se pitala
zašto takve ljude samo održavaju u životu.
Mislila je da bi bilo humanije da ih ubiju.
Koji je smisao?
Pogledajte ovo... Šta oni tu mogu da rade?
Znate, Oto je
postao uzor,
zato što je lako mogao da živi kao ova osoba.
Da, gledam ovo i...
Samo okolnosti prave razliku
između ovog orla ovde i Ota.
Ljudi, svi ovi ljudi...
Svi ovi ljudi su mogli...
Mogli su da rade razne stvari, mogli su da...
Samo da im je pružena prilika.
Znaš da si rekao da te ljudi pogledaju
i misle da si idiot?
Kad odgledaju tvoj film,
kad pogledaju ovaj dokumentarac i kad vide koliko si dobar režiser...
Kad vide kakav sam.
Kad to vide, šta bi voleo...
Šta bi voleo da počnu da misle?
Hoću da neko ovo gleda i da kaže:
"Definitivno ćemo ga zaposliti kao stripera.
"Zvaćemo ga na zabave."
Preko ovoga samo hoćeš da počneš stripersku karijeru?
Tako je.
OTO RADI NA SVOM SLEDEĆEM FILMU.
TO JE BOŽIĆNI HOROR POD NAZIVOM "DEDA SATANA".
OTO VAM TAKOĐE KAŽE DA OBAVEZNO POGLEDATE NJEGOV FILM
"AZIL ZA LUTKE".
"MNOGO JE BOLJI OD OVOG GLUPOG DOKUMENTARCA."
Prevod: Dejan Radulović