Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Čauko.
To je záchod.
- Ahoj. - Ako sa máte?
No dobre.
- Dávaš si dole topánky a ponožky? - Hej, to vždy robím.
Je to dobré, nie?
Som pripravený, keď aj ty.
- To je môj palec hore. - Super.
- Dobre, Otto. - Hej.
Potrebujeme, aby si povedal pár viet na začiatku filmu.
- Hej. - Dobre?
To bude na začiatku dokumentu.
A to vysvetlí, kto vlastne si.
- Kto som ja. Dobre. - Áno. A to o čom je ten dokument.
- Áno? takže... - A tiež, kto je moja postava.
No, tvoja postava si ty, v tom dokumente.
- To som. - To môžeme preskúmať.
Začneme čítaním tých replík a potom ich možno zmeníme,
- ak budeš chcieť? Môže byť? - Môžem skúsiť sám.
Volám sa Otto Baxter
a ostatní ma natáčali, odkedy som bol dieťa.
Bol som v telke častejšie, než dokážem spočítať.
Ahojte, poďte dovnútra.
Som celkom extrovert.
Som celkom dosť vtipný.
Niekedy viem byť dosť drzý.
Zatancuješ si so mnou, zlatko?
Môj minulý dokument spravili
moji kamaráti Pete a Bruce, keď som mal 21.
Bolo to o mne, kedy som sa nažil mať prvýkrát sex.
- To bolo kurva dobré. - Bolo to kurva dobré, že?
Všetky tie dokumentárne filmy sa ma pokúšali pochopiť,
ale naozaj ma nepochopili.
Teraz, keď už som starší,
sú Pete a Bruce už vážne kurva otravní.
Nie som si istý, že práve to tam je napísané.
„Pete a Bruce ma potrebujú poriadne pochopiť.
Teraz už starnem,
Pete a Bruce ma potrebujú poriadne pochopiť,
lebo sú veľkou súčasťou môjho života.
Keď na to príde, budeme ti musieť pomôcť urobiť dôležité rozhodnutia.
Tak teda zariskujem.
- Ty s nami zariskuješ? - Hej, to by som spravil.
Takže, ak ti pomáhame spraviť rozhodnutia, o tom, aký chceš život,
tak si myslím, že musíme pochopiť, ako sa z tvojho života cítiš.
Nudíme ťa, Otto?
Milujem filmy.
Rád o nich s Petom a Brucom rozprávam,
tak ma poprosili, aby som napísal a zrežíroval
drámu o svojom živote.
Môj príbeh, ktorý budem rozprávať ja.
Robenie filmu je veľká výzva, hej.
Robíte to pre ostatných ľudí,
pre to, čo o vás povedia alebo to robíte pre seba?
Retardovaní, ktorí sa dajú vycvičiť, zvyčajne nie sú schopní sa naučiť veľa
akademického materiálu.
Čítanie môže byť pomalé zložité.
Musíme si určiť realistické štandardy,
ktoré nie sú príliš vysoké, pre týchto jednotlivcov.
Robím filmy o tom, čím chcem byť.
Cez film môžem ukázať môj život a moje sny a myšlienky.
Skončila produkcia
Viktoriánskeho Londýna, napísaná a režírovaná Ottom Baxterom.
Hrajú tam Paul Kay, MyAnna Buring, s Dexterom Fletcherom
a Adeel Akhtar.
Baxter povedal: „Som prvý scenárista a režisér s Downovým Syndrómom,
čo spravil takýto film, ale hádam nie aj posledný.
Ak sa verí, že retardovaní sú vôbec schopní vykonávať užitočnú prácu,
Najlepšie je ich nasadiť, len na najjednoduchšie manuálne operácie.
Takéto úlohy by nemali vyžadovať skoro žiadny úsudok alebo rozhodovanie sa.
Ktokoľvek, kto mal kedy možnosť režírovať film,
vie, že aj keď to niekedy je ako písať Vojnu a Mier
v zábavnom parku.
Keď to vám to konečne vyjde,
neexistuje veľa potešení v živote, ktoré by sa tomu rovnali.
Zdravím všetkých.
Chcem, aby ste sa pohodlne usadil a užili si The Puppet Asylum.
PRED PIATIMI ROKMI
Zdravím, je tu Otto Baxter.
Nechajte správu po píp. Píp.
DOM TISÍCICH MRTVOL
Ahoj Otto, to je Bruce.
Len aby si vedel, S Petom s tebou budeme o takej 11 doobeda,
takže začneme skoro, hádam si hore.
Tešíme sa, keď budeme môcť začať.
Takže si myslím, že dnes chceme zistiť, ako chceš spraviť ten film
a ako chceš povedať svoj príbeh.
Je to veľmi vzrušujúce. Tak teda, o chvíľu sa vidíme.
No dobre, maj sa zatiaľ.
Stavím sa, že ešte nevstal z postele.
Och, ty kokso.
Strašidelné.
Si ako taká otravná osa.
No dobre.
Takže predstav si, že si vo filme. A určuješ nám scénu,
lebo toto ideme robiť, ty robíš scenár a režíruješ.
- Som režisér. - Hej.
- Teraz vám ja hovorím, čo robiť. - No, takže musíš ostať pri téme.
Sklapni. A ty mi sprav sendvič so slaninou.
Už vidím, aké to bude.
- Takže, ostaňme pri téme. - Ostaňme pri téme.
Myslím, že by sme mohli len tak hodiť,
teda, porozmýšľať nad nejakými nápadmi, dobre?
Keď porozmýšľaš nad nejakými momentami, čo ti utkveli v hlave.
Odkedy si sa narodil.
Tak, čo keby začneme s tým, že čo je tvoja prvá spomienka,?
Moja prvá spomienka, vezú ma zo školy.
- Naozaj? - Hej.
Koľko si mal rokov?
Mal som tak 19 alebo 16.
Tvoja prvá spomienka je, keď si mal 16?
- Myslím, že som mal 2 roky. - Dva, dobre.
Škola je fajn, myslím, že tým môžeme začať...
Odkedy ťa poznáme, tak si sa niekedy snažil vyhnúť
nám rozprávať o veľmi ťažkých veciach v tvojom živote
- Je to pravda? - Hej, je to tak.
Častokrát sme sa rozprávali o filmoch, hudbe
a dievčatách.
- No, celkom si rozprával dievčatách. - Hej, top 5 alebo top 10. Alebo čo.
Hej, ale keď píšeme film, tak máme príležitosť porozprávať sa
o nejakých výzvach v tvojom živote.
Mám to.
KNIHY OTOVÝCH PRÍBEHOV O ŽIVOTE + VYSOKOŠKOLSKÉ KURZY
Príbeh o mojom živote.
Do pekla.
Adam Ward.
Toto som ja.
- To bolo tvoje meno pri narodení? -Hej.
Zlaté fotky, Otto.
Tu je Otto, jeho maminka, Alex.
Ona ma dala na adopciu.
Prečo si myslíš, že sa o teba nemohla starať?
Ide o to, že mám Downov Syndróm.
Toto je Lucy.
Moja reálna mama je Lucy.
Ona ma chcela. Prišla ma zachrániť.
„Ďakujem, že ste môjmu synovi dali šancu na budúcnosť.“
Žil som s mamou Lucy, starším bratom Jamesom
a moji dvaja bratia, Titus a Raffe.
Všetci žili spolu v malom krivom domčeku v Oxfordshire.
Pekná je tá časť s tým domčekom. Dáme aj, že bratia mali Downov syndróm?
Áno. Všetci majú Downov syndróm.
- Prečo si ťa Lucy adoptovala? - Neviem.
- Adoptovala vás štyroch, že? - Áno.
Pre mnohých z nás, predstaviť si že máme hendikepované dieťa je
je ťažké, takže to musí byť naozaj špeciálny človek, čo by si dobrovoľne
adoptoval hendikepované dieťa.
Ale nie len, že si tie deti Lucy Baxter adoptovala,
ale sa o ne stará úplne sama.
Okrem toho, že je mladá, krásna a slobodná,
je Lucy Baxter matka dvoch adoptovaných detí.
Obe majú Downov syndróm, ale Lucy chcela deti, so špeciálnymi potrebami.
Myslím, že, ak si zoberiete tie deti, keď sú ešte bábätká
vychováte v našej kultúre ako všetkých ostatných, tak je to tak vzrušujúce,
lebo je toľko možností. Kto vie, čo sa stane?
Kto vie, čo z nich vyrastie?
Máš celkom špinavú tvár, čo?
Myslím, že som mojich blízkych celkom prekvapila.
a mam sa mi to snažila vyhovoriť.
Babka mi povedala,
že žiadny muž na mňa nikdy nepozrie, ak si adoptujem dieťa
s Downovým syndrómom, čo bolo pre mňa zaujímavé.
Ale ono to asi vo mne už tak vrelo,
lebo som myslela, že chcem uniesť niekoho
z nemocnice, v ktorej som bola dobrovoľníčkou.
Mala som okolo 17.
Bola som v umeleckej škole a poprosili ma, nech pomôžem umeleckej skupine
čo pomáhala ľuďom v Nemocnici Royal Earlswood.
A napĺňalo ma tam s ľuďmi tráviť čas.
Chodila som tam 25 rokov.
Takže, boli to pre mňa veľmi dôležití ľudia
a ja som bola teda jedna zo skupiny mladých dobrovoľníkov.
Chceli sme pre tie deti viac.
A preto sme sa snažili, aby nám ich nebolo ľúto.
Takže sme si len užívali ich spoločnosť a tak sa smiali s nimi,
viete, nechcete, aby sa vám len dávalo, hlavne keď ste dieťa.
Čakáte, že budete mať kamarátov, ktorí si nápodobne užijú vašu spoločnosť
a ja milujem ľudí s Downovým syndrómom.
Do mojich 17 alebo 18 rokov, dokedy som nešla do tej nemocnice,
som nikdy nestretla niekoho s Downovým syndrómom. Bola to akoby iná rasa.
Viete, bolo to také iné...
Neboli normálne v spoločnosti.
Ospravedlňte ma, robíme program o mongoloidných deťoch.
Povedali by ste nám, čo si o tom myslíte?
Myslím, že je to trochu znepokojujúce, ak mám pravdu povedať.
-Vždy som sa toho obávala. -No, pôsobia tak vzdialene.
- Pôsobia tak neprítomne, nie? - Presne tak.
Nesústredia sa, je tak?
Myslíte, že by mali chodiť, do normálnych škôl, ak by sa dalo?
- Nie. - Myslím, že je to tým výzorom.
Zrazu ste tak v pozore a obávate sa toho, ako sa k ním správať.
Nesprávate sa k ním s takou inteligenciou, ako by si zaslúžili.
- Kto si? - Toto som ja.
Neznášam ich všetkých.
Ľudia nevedeli, akí rozkošní, úžasní a zlatí
a unikátni a talentovaní sú, ľudia to proste nevedeli.
Takže som využila každú príležitosť dať mojich synov do TV,
časopisov, článkov a tak ďalej.
O to mi šlo, ukázať ich verejnosti a nechať ich
ukázať ľuďom, akí úžasní sú.
V takom duchu to robíme aj ja s Brucom.
- Presne tak. - Prišli sme sem pracovne.
- Hej. - Dali nám, nech spravíme dokument.
Ale v skutočnosti sme mali veľmi odlišnú skúsenosť,
Bavilo nás tráviť čas s Ottom.
Stal sa naším kamarátom.
Si v tom hrozný.
Poď preč, buu! Otrasná hra.
- Kedy ste sa vy dvaja narodili? - Ja v 1983.
- 1874. - Ja inokedy.
- Hej. Ty si sa kedy narodil? - 1897.
- 1897, hej. - 1897.
Myslel som si, to vysvetľuje tú šedivú bradu.
Rok po Backstreet Boys.
-To je štýl hudby. -Boli skvelí, že?
Bola to kvalitná viktoriánska chlapčenská kapela, čo?
Takže začneme so scénou, kde je tvoja matka pripútaná k stolu?
- Áno. To je Alex. - To je Alex.
Prečo si myslíš, že je dôležité, že je pripútaná k stolu?
Myslím si, že je to šialená žena.
Takže chceš aby buď vyzerala trochu pomätene
alebo sa správala tak trochu...
Správala cez čiaru.
Chceš aby sa metala a...
Ako to dievča v Exorcistovi.
Potrebujeme pacienta, doktora a sestričku.
Pacient, takže toto je v podstate pre casting.
- Takže potrebujeme doktora. - Doktor.
- A sestričku. - A sestričku.
Chcem, aby ich tváre boli hrozivé.
Nebojte sa, nebude to bolieť trošku. Bude to bolieť dosť.
No dobre. A keď vyjde von hlava dieťaťa, budeme ho počuť plakať?
Áno.
Bude mať všade jazvy.
- Oči ako golfové loptičky. - Oči ako golfové loptičky?
Prečo chceš aby to bola hororová scéna
a ty aby si bol monštrum?
Lebo ma tak ľudia vždy nazývajú. Vždy ma nazývajú príšerou.
Máš to na viečkach. Zavri viečka.
Niečo mám.
Hej.
Čím chaotickejšie, tým lepšie.
Dajme tam toto, pozri.
Tu by sme mohli natočiť tvoje narodenie.
Dosť dobré.
Myslíte, že sa niekde vnútri vníma
ako niekto, koho sa boja?
Myslím, že to pre Otta bola ťažká cesta, lebo
je to taký dvojitý paradox.
Lebo niektorí ťa chápu a niektorí zasa nie.
- Čo sa ti na tom páčilo? - Páčili sa mi veľké výbuchy.
Takže máš rád výbuchy. To je drahé.
- Ty kokos. - Páni moji.
Myslím, že mu dáme novú kožu.
- Myslím, že... - Pripomína mi Olivera Cromwella.
Olivera Cromwella?
To je to najdivnejšie spojenie, aké si doposiaľ urobil
a páči sa mi to.
Ani si nie som istý, že ako Oliver Cromwell vyzerá.
Vždy, keď ide von, sú tam tieto problémy.
Smutné je, že je to veľmi o náhode.
Nevie, čo sa stane.
To je riadne strašidelné.
Potrebujeme niekoľko takýchto zombií.
Lebo to sú bežní ľudia, čo sú v pohode
so všetkými ostatnými, ale nie s ním.
- James by chcel pár rajčín. - Neviem, prečo na nás tak zízajú.
- Zízajú? - Prečo vždy zízajú?
Poďme tadiaľto. Otto ide niečo zobrať.
Prečo ťa hnevá, keď na teba pozerajú?
Ja to nemám rád... Hnevá ma to.
Naozaj?
- Vieš, prečo na teba zízajú? - Nie.
Je to asi preto, lebo máš Downov syndróm.
To mám.
Vieš, niekedy, keď si natešený z nejakých vecí?
- Tak spravíš... - Vždy to robíš.
To teda a každý ťa potom s tým provokuje, že?
Áno.
A vidíš niekoho iného, čo to robí?
- Nie. - No, to patrí k Downovmu syndrómu.
- Teraz to robíš. - Hej?
Presne tak.
Takže Otto, keby som bola s tebou v autobuse a zrazu spravím...
Vyzerala by si kurva divne.
Takže chápeš, že prečo sa tak môžu na teba pozerať?
- Áno. - Áno?
PRVÝ NATÁČACÍ DEŇ: OTTOVO NARODENIE
- Kadiaľ? - Ideme až ku miestu scény.
Nemám tušenie, čo z toho filmu vznikne.
Možno to bude totálna šialenosť a nebude vôbec nič spájať
celé to dielo.
Ale on dosť premýšľa nad vecami.
Takže som si istá, že z toho vyplynie nejaká myšlienka.
Dobré ráno.
- Ako sa máš? - Ahoj, si v pohode?
- Hej. - Tešíš sa na to?
To teda. Jedna z mojich najobľúbenejších scén.
Bude to určite prvý raz, čo ho naozaj pochopíme
a vlastne, čo sa mu odohráva v hlave, ako vníma veci ako
muž s Downovým syndrómom, bude to fascinujúce.
Neviem sa dočkať.
Ako sú na tom moji herci?
Dobre, Otto, ako sa máš?
Včera nás producentov komandoval.
- Naozaj? - Aby bojovali na smrť.
Vy dvaja, bojujte na smrť.
Takýto biznis chceš.
Som komik.
Maskovaní križiaci!
- Uvidíš dieťa. - Hej.
- Totálne zošalieš. - Hej.
Nechcem sa o to dieťa starať, má Downov syndróm.
Dajme ho preč.
Nechcem ho dať preč.
My ťa donútime.
- Ale to je Alex. Hej. - Hej.
To je moja druhá mama, volá sa Alex.
- Otec sa volá Martin. - Martin?
Hej. Neposlali mi ani darček ani pohľadnicu, nič.
- Nikdy? - Nikdy.
Nechali ma, myslia si, že som hovno.
- Ich strata, nie? - Hej.
Takže, kedy by si... V tom scenári je vlastne
- veľmi vystrašená. - To je moja pomsta.
Hej, je príliš vystrašená, aby sa starala o...
- Starala o... - Starala o dieťa.
Ona v tebe vidí iba monštrom,
- a nevie, ako sa má s tým zmieriť. - Áno.
Som tak, že budem tohto súčasťou, bude to zábava.
- Bude. - Bude to zábava.
Pozrite na to. Perfektné.
Pekne je to postriekané.
- Tá stena. - Úžasné.
Je to pekné.
Nebojte sa moja zlatá. Nebude to bolieť trošku.
Potom sa priblížiš a ja že, nie, prosím, nerobte to.
Nebojte sa moja zlatá. Nebude to bolieť trošku.
Bude to bolieť moc.
Super.
- To je dosť dobré, nemyslíš? - Veľmi sa mi tá scéna páči.
Aj keď to sám hovoríš.
Mám nápad, lebo už sme tu pri svetle,
čo keby tu najprv ukážeme?
- Čo keby tu ukážeme doktorovu tvár? - Hej.
- Zlomyseľná tvár. - Dobre.
A budeš sa pohrávať s nástrojmi.
A to je aby ona bola?
- Viac nervózna? - Hej. Aby sa viac bála.
- Znepokojiť ju, hej. - Hraj sa s nástrojmi
a môžeš okolo nej krúžiť.
Dobre. Takže ak zoberiem napríklad nožnice a dám ich potom späť,
- takže hľadám ten správny...Dobre. - Hej, správny nástroj.
Dobre, ticho prosím, všetci. Odložte tú pásku.
Sme nachytaní.
Dobre, akcia.
Kurva! Dajte to zo mňa von!
Kurva!
Strih!
Otto?
- Daj nám pusinku. - Nechcem ti dať pusu.
Naozaj ti nechcem dať pusu. No dobre, pokračujme.
Budeme musieť robiť také veci, že pošleme ľuďom emaily a pokúsime sa
ich presvedčiť, aby sa zúčastnili na filme.
- Takýchto vecí bude veľa. - Tak daj preč ten šalátový zadok.
Hej, no dobre, to dám preč. Môžem toto dať preč?
Dám preč to, Bruce chutí ako šalát. Brucov zadok chutí ako šalát.
Tak tam dám to len...Dobre a to, že Pete má nos ako klobása?
- A rozmýšľam, že to by... - To je v poriadku.
- To by sme tiež mohli zmazať? - Hej.
Dobre. Hneď to lepšie vyzerá.
- Ako sa máš, Alex? - Ako sa máš?
Dobre, už sa niekam dostávame. Ako sa máš, Alex?
Okolo 10 rokov som ťa nevidel.
- Okolo 10 rokov som ťa nevidel? - Hej.
Chceš jej povedať o tom filme, čo robíš?
- No dobre, tak ako by si ho opísal? - Robíme hororovú drámu.
- O tvojom životnom príbehu. - O mojom životnom príbehu.
Chceš trochu preskúmať ten tvoj životný príbeh a jeden spôsob je,
stretnúť sa s ľuďmi, čo boli v tvojom živote dôležití.
S ktorými som natáčal?
- Pamätáš, kedy si ju naposledy videl? - Áno.
-Kde to bolo? - Tam v Reigate v Surrey.
- U teba doma? - Hej.
- Ahoj. - Alex.
- Ahoj, mami. - Ahoj.
V mysli si robíte predstavy o Downovom syndróme.
A dobre, môže to byť z mojej strany ignorantské,
ale všetci si nejako Downov syndróm predstavujeme.
- Áno. - Pozri!
- Je to moja mama. - Áno.
- Myslela som, že budeš odo mňa väčší. - Teraz už som.
Potom sa pozrieť na obrázok a spýtate sa, vedela by som sa s tým zmieriť,
na vozíčku alebo kŕmiť niekoho a meniť ich plienky
každý deň?
A každý bude mať rôzne odpovede, rôzne dôvody.
Ale naša odpoveď bola nie. Nie, nedokážeme to zvládnuť.
Ľúbim svoju maminku.
- Ideš mi to tu poukazovať? - Áno.
- Chcem vidieť tvoju izbu. - Samozrejme, je hore.
Máš ty ale upratané.
To je moja prdiaca vecička.
- Tvoja prdiaca vecička? -Stlač to.
S normálnym dieťaťom, ak to môžem tak povedať,
s normálnym dieťaťom dúfate, že budú mať frajera alebo frajerku,
oženia sa, budú mať rodinu, vyletia z hniezda a to je kolobeh života.
Ale čo som videla, tak ľudia s týmto syndrómom sú závislí na rodičoch.
A veľa milých starých ľudí stále majú takéto deti pri sebe.
To by som nedokázala.
- To si ty. - Mám aj lepšiu.
Má na stene fotky mojej rodiny
a mňa a viete, to je pre mňa veľmi emocionálna vec.
- Prepáč, môžem? Prepáč. - V poriadku, mami.
Rozmýšľate nad tým, aké by to bolo.
Ale ak mám byť úprimná, mám trochu výčitky.
Nemám rada to slovo, lebo hneď
to naznačuje, že som spravila niečo zlé
a necítim, že som spravila niečo zlé.
Ale viete, keď ma Otto objíme a povie, moja maminka Alex je tu
a ja ju ľúbim, naozaj mi chýbala, tak to tak zabolí, neviem,
čo to je, smútok, myslím.
Lebo nebolo to Ottove rozhodnutie.
Ja s manželom sme urobili to rozhodnutie.
„Toto vyhrá...“, poď preč ty... „Vyhrá.“
„Môžeš mi keď tak napísať
email späť na túto adresu.“
„Dúfam, že sa čoskoro ozveš?“
Ahoj, Alex.
„Ahoj, Alex.“
PS.
„Ľúbim ťa, mami.“
Chceš tam dať, „Ľúbim ťa, mami“? Ľúbiš ju?
Samozrejme.
Lebo nebola moc v tvojom živote, nie?
Cítiš, že ju ľúbiš, ako syn ľúbi matku?
- Áno. - Naozaj?
Áno.
Deti vyjdú na svet a očakávajú šampanské a oslavovanie,
ale v skutočnosti, ak príde na svet dieťa ako Otto, je to ako pohreb.
Ako povedala jedna z matiek mojich detí.
„Nemyslím, že by som sa na neho niekedy vedela usmiať.“
Naozaj som sa snažila neviniť rodičov.
Len som povedala, že si myslím, že sa báli.
A to si naozaj myslím.
Možno si pri tom slove Otto pomyslel,
že tak asi sa ma ľudia boja.
A strih.
To bolo skvelé.
Budeme o príšere mať pesničku. Môžeme?
Je to nádherné monštrum.
Fíha. Dosť sa mi páči táto myšlienka.
Možno ho
Pochovajme ho kde sa nebude dať nájsť
je to nádherné monštrum, nemôžte sa ho vzdať
Pochovajme ho, kde sa nebude dať nájsť.
Je to nádherné monštrum, nemôžte sa ho vzdať.
Je to monštrum, to monštrum, odporný klaun.
Ešte je len dieťa, ale nechcem ho pri sebe mať.
Tak ho pošleme do...
-Diablovej škôlky sa hrať. -Diablova škôlka?
Je to monštrum, to monštrum, odporný klaun.
Ešte je len dieťa, ale nechcem ho pri sebe mať.
-To vyzerá dobre. -Je to dobré.
Myslím, že pôjdeme takto, ako oni pôjdu.
Poprosím zvuk.
Je to nádherné monštrum, nemôžte sa ho vzdať, je monštrum...
Som v úžase, keď ho vidím so všetkými tými ľuďmi.
To jeho sebavedomiu veľmi pomôže.
Keď ho ľudia berú vážne.
Niekedy to odo mňa cíti, ale keď mu dovoľujem byť tým,
kým je, myslím, že to pre neho spravilo veľa.
Tak ho pošleme Do diablovej škôlky sa hrať.
A strih.
- To je koniec. - To je na dnes koniec!
Ďakujem, Otto. Bolo to super. Veľmi ti ďakujem.
Bolo to krásne. Užila som si to.
Skvelá práca.
Fantastické. Skvelé. Teším sa, keď to uvidím. Bol si skvelý režisér.
Zdravím, toto je známy reisér.
Môžem vám s niečím pomôcť? Píp!
Ahoj Otto, to je Pete.
Obávam sa, že mám zlé správy.
Vyzerá to, že nebudeme schopní dostať od sponzorov viac peňazí
na to nech môžeme teraz pokračovať.
Nie je ale všetko stratené.
Pokúsime sa odniekiaľ zohnať peniaze.
Len som ti chcel hneď dať vedieť.
Potom, keď som skončil s natáčaním scény narodenia,
moja producentka Daisy už bola unavená z tých všetkých hlupákov.
To sa tam nepíše! Píše sa, „Snažila sa zohnať peniaze na pokračovanie.“
Akože aj to bola pravda, ale...
Mám pocit, máme silný štart
alebo ty máš dobrý štart s tou scénou narodenia.
Veľmi silný štart.
A potom sa to všetko zastavilo.
Naozaj so sa snažila, Otto.
Všetci ma odmietli.
Ale náš klasický Otto sa pozviechal a začal robiť niečo iné.
-To teda. -Áno.
Porozprávame sa o tom, ako sa z teba stala drag queen?
- Áno. - Alebo ideme ďalej?
- Poďme o tom hovoriť. - Dobre.
Tak teda.
Toto je moje drag múzeum.
- Dobré, čo? - Tu si s Greysonom Perrym.
Nie, to nerob!
Tu si vyhral cenu Alternative Miss Wilderness?
Hej.
Bolo super to vyhrať.
Má to peknú malú nafukovaciu korunu.
- Aj to priťahuje ľudí? - Veru, že áno.
- Naozaj? - Áno.
Ja som príťažlivosť.
No, viem, že si taký...
Teraz si pod svetlami reflektorov, určite ti dávali už párkrát návhry.
Áno.
A bolo z toho niečo?
Ďakujem.
Dobre.
Tak čo, necháme tie drag queen veci a vrátime sa k filmu?
Áno.
- Peter Brada. - Peter Brada?
Ale trochu mi dorástla, tento rok som sa veru holil trochu viac
- ako bežne. - Naozaj?
Rozhodol som sa, že 2020 bude rok bez brady.
Ale rozmýšľal som, že čo s vlasmi.
- Čaute, ľudia, prepáčte. - Čau, Daisy.
- Ahoj, Daisy. - Ahoj.
Znie to ako veľmi súkromná konverzácia.
Nie.
- Ahoj, Keira. - Ahoj, ako sa máš?
- Ide to dobre, zlatíčko? - Hej.
„V pohode zlatíčko? Takéto sladké slová?“
- Myslíš, že to je Stephanie? - Hej.
Áno, je to Stephanie.
Povedal som mojej snúbenici, že teraz s vami riešim robotu.
Hej. Ako sa má Stephanie?
Dobre. Začína byť dosť panovačná.
Mowgli, poď dole z tatina!
Mowgli.
Ak mám pravdu povedať, vôbec mi nevadil lockdown
a nezastavilo ma to od písania môjho sna.
- Tvojho sna alebo drámy? - Drámy.
- Tvoja dráma je tvoj sen. - To je.
Čo si vlastne robil cez lockdown?
- Playstation? - Hej.
- Porno? - Hej.
- Jedol? - Hej.
- Masturboval. - Dobre.
Toto ďalšie je také vážnejšie, Otto.
- To je v poriadku, mám rád vážne. - Neviem ale či sa ti toto bude páčiť.
Ale potom, približne v tom čase sa stalo niečo iné.
Niečo veľmi zlé.
Moja biologická mama zomrela.
Čakám na teba, niekde veľmi blízko,
rovno za rohom.
Odišla na druhý svet.
Je úplne preč.
- Otče, ktorý si na nebesiach...
Príď kráľovstvo tvoje, buď vôľa tvoja.
Nič som nepovedal.
Len som plakal.
Lebo naposledy, keď som sa s tebou o mame bavil,
predtým, než som zistil, že zomrela, tak si bol na ňu dosť hneval,
pri tých scénach, čo sme točili.
Áno.
Keď sme písali tú scénu s narodením tak si mal celkom hnev.
Mal som.
Nikdy mi neposlali pohľadnicu
ani darček na narodeniny, ani nič.
Zabudli na mňa.
Teraz, keď je už mŕtva, už sa nehneváš?
Hej.
Cítim vinu, je mi to ľúto.
Veľmi ľúto.
- Toto si mal v podkroví? - Hej.
S týmto uterákom si prišiel.
A toto bol overal s týmito malými čižmičkami.
Moja malá dečka.
„Drž hlavu hore a buď muž, syn môj.
- A Boh ťa žehnaj.“ - Od koho si myslíš, že to je?
Čo myslíš?
Od Lucy.
Nie, je to od Alex.
- Toto je od Alex. - Tvojej mamy.
Toto je od Alex.
Toto je svätý patrón cestovateľov, aby ťa ochraňoval.
Dostal si to v deň, kedy si prišiel ku mne na Silvestra,
v ten deň som ťa prišla zobrať.
Cítiš sa teraz z nich trochu inak,
keď si si spomenul, že ti dala darček?
Áno.
V akom zmysle?
Zlomilo mi to srdce.
Mám zlomené srdce.
Nemyslím, že ti niekedy dali darček na Vianoce alebo narodeniny.
Ale ak môžem povedať,
pretože keď sú ľudia adoptovaní,
ich biologickí rodičia
si nemyslia, že deň narodenia je vec, čo by nejako chceli
oslavovať, lebo vtedy prišli o svoje deti.
Toto bol ten najdôležitejší deň.
Tvoja mama, keď si prišiel ku mne bývať, poslala toto prianie
pre teba a mal si to asi stále nosiť.
Hej?
Nech si v bezpečí.
Žil si tu celý svoj život a máš troch bratov.
- Áno. - Áno?
A dvaja z nich dostali darčeky
na narodeniny a Vianoce od ich rodín.
Každé narodeniny a Vianoce, roky, čo roky.
A ty si sa na to pozeral.
A nikdy si nič nepovedal.
A to je dosť smutné, Otto.
Prečo si nič nepovedal?
Moc to bolelo.
Nie.
Daisy mi pripomína Claudia Winkleman.
Claudia Winkleman?
Nemá ale až takú ofinu, že?
A nie je tak oranžová.
Má menej oranžovej.
Takže musíme vysvetliť, že po koľkých rokoch?
- Štyroch? - Štyroch,
Štyri roky, kedy sa nikto nezaujímal, nikto nám nedal peniaze,
všetci si mysleli, že ty ako režisér, že to je zlý nápad, nakoniec
sa veci zmenili.
Napísali sme pár viet. Povedz, čo si myslíš.
Dobre.
Na tejto strane.
Po štyroch rokoch od môjho prvého natáčania
sa svet trochu zmenil.
Diváci chceli počuť príbehy od ľudí so zdravotným postihnutím,
rozprávaných postihnutými ľuďmi.
Bol po mne dopyt!
Producenti ignorovali postihnutých spisovateľov,
nechopili sa príležitosti rozprávať príbehy postihnutých.
Problém je, že nedávame šancu postihnutým talentom
a keď aj dáme, tak si nevážime príbehy, čo nám rozprávajú.
Televízia úplne zlyhala v pomoci týmto ľuďom
a to sa musí zmeniť.
Máme tie peniaze
na pokračovanie s mojím filmom
2022
Čaute.
- Dobré ránko, šéfko. - Čauko. Toto mám na sebe.
- Ako sa máš, Otto? - Wanted Dead or alive.
- Pieseň od Bon Joviho.
- Ten poznám. - Ja som mal rád Bon Joviho.
Mám jeho hudbu.
DRUHÝ NATÁČACÍ DEŇ: OTTOVA ADOPCIA
Táto druhá scéna je o tvojej adopcii
a ty si sa rozhodol, že to chceš situovať do Diablovej škôlky.
Je tam veľa ľudí v rade.
Značka: „Prineste svoje obludy.“
„Prineste svoje obludy“?
Čiže je to šou s obludami?
Hej.
Diablova škôlka.
DVERE DO STEJDŽU
Už vidím, ako by to mohlo fungovať.
-Diablova škôlka. -Hej.
Znie to ako také Ottovské miesto.
Nesú fyzicky to obludné dieťa do tej Diablovej škôlky?
-Tam ideš? -Áno.
A potom sa s tebou čo stane?
Dokým po mňa nepríde Diabol.
Pán démonov.
Ale osoba, čo si ťa naozaj zoberie, je Lucy.
Je to Lucy, nie?
„Prišla som ťa zachrániť.“
- To bude hovoriť? - Hej.
- „Som tu.“ - Dieťa.
- „Som tu.“ - „Zachránim ťa pred Diablom.“
Áno.
- Čo je tvoja najlepšia strana? - Hociktorá.
- Ja vlastne neviem, ktorá je moja. - Môžeš sa otočiť takto.
- Dobre. - Je ti vidieť zadok.
Aha, dobre.
Lucy bude hrať Rebecca Callard.
Ahoj.
Dobre Otto, rovno na mňa. Rovno do kamery.
- Do si s ňou rozumieš. - To je pekné.
Potom tam bude 5 alebo 6 ročný chlapec,
čo bude hrať tvojho brata Jamesa.
Takže to sú traja ľudia na scéne.
Takže Lucy sa na teba asi pozrie...
Nemôžeme použiť môjho brata vo filme.
No, tvoj brat má už 40, takže...
Asi by bolo pre neho ťažké hrať tú rolu.
A má asi takúto bradu.
Kto bude hrať rolu Jamesa?
- Takže, ty si tiež herec, Mikey? - Hej.
- Sme veľmi radi, že si tu. - Viem.
Koľko má rokov?
- Koľko máš rokov? - Desať.
Desať.
Víťazné prsty. Páči sa mi aj to tričko.
A je preč. No dobre.
Páči sa mi ten film.
- Hej, užil si si dnešok? - Užil.
- Máš rád Rebeccu, čo? - Samozrejme.
- Ako sa máš, Bruce? - Dobre, Otto.
- Ako vyzerám? - Skvele.
Dobre.
Pozrime sa na tvoju tvár, Bruce.
Ešte som nemal mejkap.
- Ale dobré vlasy, čo? - Je tu nový Brian Adams.
- Kto je táto povoľná žena? - To je moja mama.
- Ideme natáčať, Otto. - Ideme.
Hej.
Volám všetkých komparzistov.
- Tešíte sa všetci? - Áno!
A skupina vzadu, ste pripravení?
Áno!
Chcem každého, poďte. Ste pripravení?
Áno!
Teraz ticho pri skúške, prosím.
-Som pripravený. Áno. - Skúšame.
- Pozadie, akcia a... - A akcia.
Akcia.
Dámy a páni...
Adam mal iba okolo dvoch kg pri narodení a k tomu Downov Syndróm.
Opustil nemocnicu, keď mal mesiac.
Je to druhé dieťa jeho rodičov.
"Cítia sa neschopní mať životný záväzok voči Adamovi."
Nie, on je moje obludné dieťa!
A strih.
Je hore.
Máme to.
„A dúfajú, že bude mať lásku a bezpečie adoptívnych rodičov.“
Ty budeš moje obludné dieťa.
Budem ťa volať Otto.
- „Budem ťa volať Satan.“
-Otto, Satan, to je podobné. - Nezáleží, znamená to to isté.
- Na dieťa má strašidelné meno. - No to je Otto.
Hej!
Dobre, ideme.
Ja som vlastne ani nestretla bábätiek s Downovým syndrómom.
takže to bolo, také, že: „Aký je zlatý. Nádherný, úžasný.“
Ešte pár, pozerajte rovno na mňa.
A potom sa všetko podarilo,
Mala som šťastie, že som mu priniesla domov.
Ale na druhý deň spal v cestovnej postieľke
a pamätám si, že som len tak ležala v čakárni,
rozmýšľala...bolo také ticho
a ja som rozmýšľala, že:
„Čo tu robím s niekoho dieťaťom?“
Viete, bolo to veľmi divné.
Viete, keď som mala Jamesa, bolo to iné,
lebo on bol už trochu vyrastené dieťa
a o deti som sa starala, bola som na ne zvyknutá.
Ale bolo to také, že: „Čo tu robím s cudzím dieťatkom?
Toto dieťa by so mnou nemalo byť.
Nie je to prirodzené, nie je to správne.“
A bol to taký smútok
a len som tak rozmýšľala, že: „Čo tu s ním robím?“
Nemyslela som, že budem matka.
Chcela som len niekoho zachrániť a dať mu dobrý život.
Ale Otto ma naučil v role matky.
A koho je táto miestnosť?
- Tento je Titusov. - Super!
- James, ty máš toto. - Ďakujem.
Naozaj som chcela, nech moji synovia vyrastajú
ako normálne deti.
A Otto začal v normálnej škôlke,
potom šiel do jeho prvej školy a bolo to v poriadku.
Potom šiel na druhý stupeň,
tam sme sa stretli s prvou reálnou diskrimináciou.
Všetci jeho kamaráti pokračovali šťastne ďalej,
ale Otta nezobrali.
Trvalo dva dni, kým sa vrátil do školy,
takže vymeškal dva roky školy.
Klop, klop na drevo.
REUBEN REUTER „OTTO AKO TÍNEDŽER“
Dobre, chlapče, nechám ho na stoličke?
Takže Otto potom šiel do školy, ale tie problémy neprestali,
lebo mal veľmi nevrlú riaditeľku,
ktorá Otta v jej škole nechcela.
Môžeš ich vystrašiť každého po jednom.
Dobre.
Bolo to veľmi ťažké pre chudáka Otta.
Keď povieš svoju repliku: „Chudáčik, malý obludný chlapec.“
Chcem aby si buchol rukou po stole.
Dobre.
- Si šťastný, Otto? - Som.
Dáme ešte jeden?
Natáčame.
Komparz, akcia.
- A keď budeš pripravený. - A akcia.
Chudáčik, malý obludný chlapec.
Svieti sa, ale nikto nie je doma.
Dám ti ponuku, ty malý odporný idiot.
Vyrátaj túto rovnicu a pustím ťa.
- A strih. - Tam je strih.
Porozprávame sa o tej postave Vládca?
Stále sa vracia, čo?
O čom je vlastne?
Záhadný dym.
Budem úprimný,
Úplne nechápem o čo s ním ide.
Tak začneme s našim...
Ale no tak Pete, pridaj sa k nám!
Páči sa mi to ako koncept, ale to úplne nechápem.
Ako koncept.
Čo myslíš, že ten Vládca reprezentuje?
On ma stále premáha.
Takže to sú ľudia, čo ti hovoria, čo máš robiť?
Nie.
Myslím, že Vládca si zaslúži jeho vlastnú stranu.
Toto by sme mali rozvinúť.
Sú tam dobré myšlienky s tým Vládcom.
Dobre, takže Vládca.
Ako ho popíšeme?
Neviem... My ho neopíšeme, Otto.
Ja to spravím.
Nosí rovnaké veci, ako tento na obrázku.
Takže vlastne taký viktoriánsky džentlmen.
Je to viktoriánsky džentlmen.
Dobre.
Má...nie tieto čižmy,
ale čierne lesklé topánky so striebornými a zlatými sponami.
-Hej. -S lebkou.
- Zlatá spona s lebkou? - Áno.
Je to niekto, kto reprezentuje všetkých ľudí,
ktorí ťa unavovali, keď si bol dieťa?
Áno.
Všetci tí zlí ľudia v tvojom živote,
dáme ich do tejto jednej postavy, Vládcu.
Hej.
A akcia.
Prepáčte, pán McManus.
Vy nie ste pán McManus!
- Je to Vládca! Vy ste Vládca! - A strih.
- Tam je strih. - To bolo super.
Skvelé, Paul, skvelá práca.
Prekvapenie je vonku, pôjde sem rozprávať alebo bude stáť?
Hej.
Prepáčte ľudia.
- To je dobré. - Hej?
- A potom dialóg? - Hej.
A potom dialóg...čo budem robiť?
Jamie je môj starý kamarát z Reigate.
Hej, je založený na reálnej osobe?
Áno.
Konečne!
59
- Pán J. - Ahoj Otto, ako to ide?
Dlho sme sa nevideli.
Pamätáš si prvú konverzáciu s Jamiem?
- Pamätáš si, čo to bolo? - Fackovanie pipíkom.
Aha, dobre.
A to urobil on mne.
Opíš mi fackovanie pipíkom.
Nemyslím, že vieš...
Sedel som na zemi a pozeral telku.
On zobral svojho pipíka a trafil ma rovno do ucha.
-To bol prvýkrát, čo ste sa stretli? - Áno.
- To bola prvá vec, čo urobil? - Áno.
To teda udalo tón tomu vzťahu, čo?
Pamätáš si toto?
- Šialené. - To teda je.
- Takže... - Mužské prsia.
„Ó môj Bože, on zabil Kennyho. Ty hajzel.“
Ty kokos, pozrime sa na to všetko.
No Otto, neviem aký máš z toho pocit,
Otto si ťa vo filme predstavuje ako bruchovraveckú bábku,
takú podobnú ako táto, ale s ryšavými vlasmi.
-Hej. - Je to taká drzá postava.
- Myslím... - Chucky.
- Huncút. - Niečo medzi Chucky
- Hej. - Hej.
Ak by si mal myslieť na tvojich top
päť spomienok, čo si mal s Ottom,
čo by to bolo?
Určite tá guľovačka s vodičom autobusu.
Nechal otvorené okno a ja...
- Čo spravil, keď ho to trafilo? - Trafila ho rovno do tváre.
Bol to dobrý zásah. Šiel rovno spoza rohu.
- Autobus sa hýbal? - Doslova spoza rohu.
Nebezpečné.
Otto ide takto
a potom si pamätám...takto
a potom len...stúpil na brzdy,
trochu si pofrflal a išiel preč.
To len pre teba.
Robiť si kamarátov je tá najdôležitejšia vec.
Chodenie do školy bolo o tom, že ste s inými ľuďmi
a učíte sa zručnosti do života.
Viete, bolo krásne vidieť, že Otto ako tínedžer
bol schopný mať tak blízkych kamarátov.
Čauko, všetci.
Bol to pre neho taký čas naozajstnej slobody.
Čo je toto, Otto?
To je tričko o diskotékovej horúčke.
- Dievča, sťahujúce si tričko, myslím. - Dievča, sťahujúc tričko.
Keď ste sa ho spýtali, čo robí,
nehovoril nič o prechádzke popri pláži
nehovoril o ničom inom, len o behaní za dievčatami,
to je tá najdôležitejšia vec.
A je to tá najdôležitejšia vec pre väčšinu 16 ročných chalanov, nie?
Prvý krok bude, že spýtaš sa dievčaťa: „Chcela by si si zatancovať?“
A potom druhý krok je, že po tanci,
keď skončí tanec a skončí hudba,
necháš ju ísť si sadnúť tak na 5 až 10 minút,
pôjdeš si dať drink
alebo k arkáde, alebo hocičo na 5 až 10 minút,
potom sa vráť a vypýtaj si ďalší tanec.
Poviem: „Zatancuješ si so mnou, zlatko?“
Je to naozaj úžasný vzťah.
Nikdy som nečakala, že Otto
s niekým zdieľať také dlhoročné priateľstvo.
A to je úžasné.
To dokazuje, aký sa z neho stal človek.
Ale ale, kto sú tieto krásne dámy?
- Tu som ja ten šťastný. - Hej.
- Takže ty si sa oženil. - Áno.
V podstate sme sa poznali zo školy.
Pamätáš si naposledy, čo som tu bol?
Otec spáchal samovraždu, pamätáš? On zomrel.
- Čo spravil? - Spáchal samovraždu.
- Hej. - To nie je pekné.
Pamätáš si, keď mi trochu preplo?
- A mal som problém s pitím. - Naozaj?
- Hej. - Ako pivo.
Áno, veľa pív.
A raz som na ňu večer narazil, keď som popíjal.
- Tak sme sa začali rozprávať. - Hej?
Áno a jedno vedie k druhému, ako to tak býva.
- Hej. - A potom...ahoj.
Ahoj. Cítiš mojich psíčkov?
Ona celkom otočila môj život a dala mi možnosť,
ak chcem, aby to bolo naozaj vážne,
tak buď si vyberiem ju alebo alkohol.
Ak by jej nebolo, neviem, kde by som bol teraz.
Vieš, že Jamie našiel niekoho, koho miluje?
- Áno. - A, že sa oženil?
- Je toto niečo, čo by si chcel? - Áno.
- Mal si veľa frajeriek? - Celkom dosť.
Ahoj.
Tak nám ich pár vymenuj.
- Sarah Marquis. - Áno.
Tú som mal.
Lydia Fitzhoward.
Pre Otta je ťažké mať vzťah,
lebo dievčatá, s ktorými si začne rozumieť
a chce ich viac spoznať, ony často mávajú príliš ochranárske rodiny
alebo sú závislé na opatrovateľoch.
Je to ako mínové pole a veľmi smutné mínové pole.
Posledný bozk a objatie na rozlúčku.
No dobre, poď Lyds. Ahoj Otto, ďakujem, že sme tu mohli byť.
Aj ja ďakujem.
Bežné potreby sú tie najdôležitejšie
pre ľudské bytosti.
Ale, viete, ak máte mentálne postihnutie
tak sa úplne obetujú pre dobro tých pár špeciálnych potrieb,
ale takto som ja svoje deti nevychovala.
Ahoj Stephanie, som Bruce. Ešte sa nepoznáme.
- Ahoj. - Ja som Pete. Rád ťa spoznávam.
- Sme Ottovi kamoši. - To je Reuben.
- Ahoj Reuben. - Čauko.
Rada ťa spoznávam.
Veľa som o tebe počul, Stephanie.
- Ale, ďakujem. - Hej.
- Takže ty si Ottova frajerka? - Nie, snúbenica.
Snúbenica, prepáč.
- Snúbenica, hej. - Hej.
- Naozajstná. - Áno, naozajstná.
- Páči sa ti to? - Áno.
- Prestaň. - Nie, ty prestaň.
- Prestaň. - Ty prestaň.
Je taký nemotorný so ženami tak, ako bývajú tínedžeri.
Chce sa k nim prihovoriť, ale nevie ako to robiť,
lebo nebol schopný vybudovať si nejaký vzťah.
- Čo si tam spravila. - Ty mu povedz, čo si spravil.
Stále je to pre neho také romantické.
A to je jeden z problémov.
Myslí si, že je James Bond
tak mu niekto len tak padne k nohám.
- Len to dám sem. - Hej, to je v poriadku.
„KRÁSNA ŽENA“ KONKURZ
Čo táto rola reprezentuje alebo je to len krásna žena?
Je to len krásna žena.
- Si si istý? - Áno.
- Toto je Pete. - Ahojte. Čau, Pete.
V tejto scéne, čo sa bude odohrávať v bare.
ona sa od teba odvráti
alebo sa odvráti od toho obludného dieťaťa.
- Hej. - Čo to má znamenať?
Hovorili mi obluda, „Choď odo mňa preč.“
- Dievčatá v reálnom živote? - To bežne robia v reálnom živote.
- Naozaj? - A v osobnom živote.
Spravili to dievčatá v osobnom živote?
Áno.
Keď si to na ne skúšal a ony potom...
Áno.
- Čo ti hovorili? - „Prestaň.
Choď preč, ty postih.“
Je to veľká česť, môžem ti kúpiť drink?
Ona sa stiahne.
Choď odo mňa preč.
Ty na mňa nič neskúšaj.
Ty...
Ty si obluda.
- Som tu. - Dobre.
Vyzeráš totálne ako Amanda Holden.
- Mám to. - Trochu.
Otáčame.
- Odviedla si skvelú prácu, Hannah. - Ďakujem.
- Možno ti niekedy kúpim drink. - Na záverečnom večierku.
- Hej. - Môže byť.
Možno ti kúpim drink.
Pripravený?
- Áno. - Povieš akcia? Si pripravený?
- Akcia. - Akcia.
No kde je moja frajerka režisérka?
Čo keby sme len...pozor,
lebo nevieme kam to ide.
- Nemali by sme robiť... - Otto.
Čo myslíš, že je toto, hojdací koník?
- Ako sa cítiš? - V pohode.
Hej?
- Porozprávala sa s tebou Daisy? - Áno.
Hej?
- Nech moc neflirtujem. - Hej.
- Pamätáš si čom som minule povedal. - Áno, viem.
Ale nemôžeš ľuďom hovoriť, že sú sexy, dobre?
- Hej. - Dobre?
Ale my len...
- Dobre. - Hej?
Je to v poriadku?
Lebo chceš, aby sa všetci cítili komfortne,
že môžu byť pri tebe a rozprávať sa s tebou
- a ty nebudeš... - Len na záverečnom večierku.
- Ani na záverečnom večierku. - Hej.
Nemyslím, že títo ľudia, s ktorými pracujeme
- sú ľudia s ktorými by si niekedy... - Ty patríš Ježišovi.
Nie, ale Otto, myslím to vážne.
Všetci títo ľudia, čo sú na natáčaní,
s ktorými pracujeme, muži či ženy,
nikto z nich nie sú ľudia s ktorými budeme mať vzťahy.
Lebo to sú kolegovia.
Vieš, to je pracovná situácia
a ľuďom je nepríjemné ak naznačuješ,
že by mohli byť tvojou frajerkou a podobné veci.
Lebo všetci by sa tu mali cítiť komfortne.
Je ti zle alebo čo?
- Či je mi zle? - Hej.
Som v poriadku. Prečo myslíš?
- A ty? - Nie.
V tejto miestnosti.
Áno, ale Otto, myslíme si,
že ti režírovanie ide veľmi dobre, hej?
- Všetko je v poriadku. - A teraz,
si myslím, že budeš dobrý aj v tom, že nebudeš
stále flirtovať, že?
Lebo viem, že ty to robíš zo srandy,
ale ostatní to úplne tak necítia.
- Áno. - Dobre?
Super.
Hej? Tak si na to potrasieme rukou?
- Dobre, tak poďme na to. - Tak poďme teda kurva natáčať.
Tak poďme natáčať.
- Môžeš si vypiť čaj. - Čaj.
- Prosím, prestaň. - Prestaň.
Správaj sa!
- Vyzeráš nádherne. - Ahoj. To je moja práca.
Ste obidve nádherné.
Hovorila som, že myslím, že by sme sa mali stále tak obliekať.
- Je to očarujúce. - Áno, pani.
- Neboj sa, postarám sa o ňu. - Ja viem.
- Si veľmi špeciálna. - Ďakujem.
Som rada, že som tu.
- Ako sa ti to páči dnes? - Hej.
- Ide to dobre? - Teším sa na dnešok.
- Hej. - Ty a ja, posledná scéna.
Hej, na tej poslednej scéne, to je pravda.
S iným outfitom. Hej.
- Ide dnes všetko podľa plánu? - Áno.
Super.
Teším sa na teba na poslednej scéne.
Hej.
Ty a ja.
A všetci ostatní, nie?
Hej.
- Idem režírovať. - Ahoj zatiaľ.
Žiadne sexuálne narážky, dobre?
Lebo to je ľuďom nepríjemné.
My sme len kamaráti.
Nič viac.
A strih.
A akcia.
Och, nie, povedz niečo!
Ľúbim ťa!
No poď!
Prestaň fňukať ty malý sráč! Teraz si už môj, chlapče!
Sľubujem ti život plný utrpenia!
Prepáč, že som ti zabil matku, ale to buduje charakter.
- Lucy je mŕtva. - Áno.
Čo sa s tebou stane?
Možno pôjdem do Transylvánie.
Ale myslím, že pri tomto filme by bolo zaujímavé...
...vážne porozmýšľať nad tým,
aké by to bolo, keby tu Lucy nebola.
Chcú aby som šiel žiť do ústavu pre šialencov.
Myslíš, že by chceli...
že si myslia, že by bolo pre teba najlepšie žiť
v ústave pre ľudí s Downovým syndrómom.
Áno. Bývam veľmi podozrievavý.
Máš pocit, že niekedy ľudia robia rozhodnutia
o tvojom živote bez toho, že ťa do toho zapoja?
Áno.
- Trápi ťa to? - Áno.
Máš pocit, že niekedy ľudia robia rozhodnutia
o tvojom živote bez toho, že ťa do toho zapoja?
Dal by som im pálkou.
Spravil by som to.
Miesto, do ktorého by ťa dali je dom so starostlivosťou.
Je to dom tak pre štyroch ľudí a oni ho zdieľajú
a každý má svoju izbu a všetci zdieľajú obývačku,
kuchyňu a tak, hej?
Ak by si nemal okolo seba veľa ľudí, čo by sa o teba nemohli postarať.
My sme sa zahlásili...
aby sme sa uistili, že budeš mať ľudí,
ktorí majú prednosť pred sociálnymi službami.
Takže ak by si sa veľmi zamiloval do dievčaťa
a chcel by si sa k nej nasťahovať
a sociálka by to odmietla: „Nie, to nemôžete urobiť,“
my by sme mohli povedať: „Ale áno, môže.“
Takže súd ti dal niekoľko zástupcov.
Zástupcov?
- Práve teraz sú v miestnosti dvaja. - Pete a Bruce.
Skoro.
Ďakujem vám všetkým, že ste prišli,
je veľmi pekné, že moji synovia majú tak dobrých kamarátov.
Včera večer som spravila toto.
Sú tu dve...Takže, toto som ja
a toto je...Prvá vec, čo každý rodič povie,
keď sa im narodí dieťa s Downovým syndrómom je:
„Čo sa s ním stane, keď tu už nebudem?“
A ja som si myslela: „Ja to nebudem riešiť.
Nezaujíma ma to.“
Preto je to pre mňa teraz celkom šok,
lebo teda som si to nepremyslela.
Teda, premýšľala som, ale tak teraz mám 150 rokov
a proste raz sa to stane.
No, ale ide o to,
že som sa o tom naschvál s nikým ani nerozprávala.
...nerozprávali sme o plánovaní, o osobnom rozpočte...
Takže ma to začalo trápiť
a zrazu som si uvedomila, že aby sa to riešilo u nás inak
keď tu nebudem, musíme vymyslieť postup,
ktorý bude úplne inak fungovať.
Vieš, Otto, aká je naša rola, že sme tvoji právni zástupcovia?
Áno.
- Vieš, čo to vôbec znamená? - Nie.
Keď na to príde,
budeme ti musieť pomôcť urobiť veľmi dôležité rozhodnutia.
Napríklad ako stráviš zvyšok svojho života,
kde budeš bývať, ako to bude so zdravotnými záležitosťami.
Hej.
Lebo raz tu Lucy už nebude.
Nie.
A my traja budeme robiť tieto rozhodnutia.
Takže je veľká zodpovednosť, že raz
ti pomôžeme rozhodovať sa
napríklad o tvojom bývaní.
Tak to risknem.
-Riskneš to s nami? -Áno.
Predtým, než sme písali časť scénára,
kde si nám povedal, že ak Lucy zomrie, tak sociálka
alebo akási štátna moc ťa pošle preč
a dá ťa do ústavu pre šialencov.
Áno.
A že to naozaj nechceš,
- chceš ostať doma. - Áno.
Hej?
Dovtedy si nám tieto pocity nikdy nevyjadril.
A ja viem, že ak sa niečo Lucy stane,
- tak môžeš ostať v dome. - Áno.
Robiť dôležité rozhodnutia o tvojom živote,
bez toho aby ťa do toho zapojili, to by sme mohli dať do tej scény.
A tento ústav pre teba reprezentuje
miesto predstavuje, čo sociálka povedala:
„Otto by nemal bývať v dome, mal by bývať v...“
- V ústave pre šialencov. - Voláš to ústav, hej.
Pre šialencov.
A akcia.
Naozaj sa musím sa brániť.
- Je to pre teba ťažké? - Je to dosť ťažké.
Nikdy to nepochopia.
V hĺbke duše poznáš pravdu, chlapče.
Ja som pozoroval váš druh.
Ty, môj priateľ, si špeciálny.
Čo si už aj tak o tebe ľudia myslia?
Malá hlúpučká obluda. Presne!
Hovoril som ti, že nemáš mať to dieťa.
Mala by si ho spláchnuť do kanála.
Vieš, že sa o to skurvené dieťa nepostaráme.
-Nie je z nášho sveta. -Neviem, čo mám robiť.
Rozhodla si sa.
No kto je potom ten malý škaredý bastard?
Plač, kurva!
Budem ťa tu držať v bezpečí, ako dieťa,
lebo ako dieťa pre mňa nie si hrozba.
Moc, kontrola.
- Moc. Toto sú slová... - Kontrola.
Kontrola.
A toto sú hlavné ciele tejto postavy?
- K tomuto sa chceš na konci dostať? - Áno.
Budeš moje obludné dieťa.
Budem ťa volať Otto.
Svieti sa tam, ale nikto nie je doma.
Tvoji biologickí rodičia si nikdy nespomenuli na tvoje narodeniny.
Tvoje telo bude starnúť, ale nikdy nedosiahneš dospelosť.
Otto sa menil na takého človeka, ako mu bolo predurčené.
-Dobre. -Aj mne sa to páči.
Čo si už aj tak o tebe ľudia myslia?
Ja prevezmem kontrolu.
Pripravený.
- Z tohto som celkom nervózny. - Plač, kurva!
Hovoril som ti, že nemáš mať to dieťa.
Kto je teraz ten škaredý bastard?
Teraz som kurva ja ten Vládca.
-Aký to bol pocit? -Bolo to kurva dobré.
Je to potvrdenie toho, kým on je,
úplné potvrdenie toho, aký je to človek.
Je to kurva skvelý pociť.
A prijatie,
čo je asi prvý raz v jeho živote,
kedy naozaj takéto niečo mal.
Pre Otta je to veľmi dôležité,
je to jeho vnútorná očista.
Otto, nikdy som ťa nevidel tak šťastného.
Ako naozajstný wrestler.
Z čoho si tak nadšený?
Bolo to to rozbitie skla alebo tá moc?
Tá moc!
THE PUPPET ASYLUM
KINO THE SCREEN ON THE GREEN
Zdravím vás všetkých.
Pohodlne sa usaďte a vychutnajte si The Puppet Asylum
Ach áno, to je skvelé. Ďakujem, pán Bažant.
Zdravím! Nevšimol som si vás.
Dali by ste si absint alebo gin, čo?
No, každopádne sa pohodlne usaďte,
lebo mám pre vás strašidelný príbeh o oblude,
ktorá bojuje o kontrolu nad svojím osudom.
Dúfam, že to dá nádej ďalším mnohým ľuďom.
Existuje veľmi veľa dalších Ottov.
Toto je Mary Campbell,
čo bola moja dobrá kamarátka.
Stretla som ju v bare.
a potom som ju odvádzala späť na jej oddelenie.
A videla som ako žije.
Starali sa o ňu sestričky v bielych plášťoch.
Viete, mala som auto, kamarátov, chodila som na...
...výlety do cudziny, chodila som lyžovať,
mala som frajera, viete, každé... Svet mi bol otvorený.
A pre ňu bol taký malý.
Nemala žiadne možnosti,
držali ju tam ako malé dieťa.
Moja mama povedala:
„Aký je zmysel v tom, že ľudí len držíte nažive?“
Bolo by pre nich lepšie, keby ich zabili,
lebo aký to má zmysel?“
Pozrite na toto, čo sa tam dá robiť?
Viete, Otto...
...sa stal vzorom,
lebo kľudne mohol byť týmto človekom.
A keď sa pozerám, vidím týchto...
sú to len okolnosti, čo robia rozdiel
medzi Igorom a Ottom.
Všetci títo ľudia...
...Všetci tí ľudia by mohli...
...robiť rozličné veci, mohli by...
...ak by len dostali šancu.
Lebo si povedal, že sa ľudia na teba pozerajú
ako na idiota?
Potom ako si pozrú tvoj film,
uvidia tento dokument, uvidia, aký si dobrý režisér...
Uvidia ako mi bolo.
Uvidia, ako ti bolo, čo by si...
ako by si chcel, aby sa ich názor zmenil?
Chcem aby sa ľudia na mňa pozreli a povedali:
„Toho určite môžeme najať ako striptéra.“
„Môžeme ho pozvať na party.“
Takže toto je len tvoja vizitka, pre tvoju striptérsku kariéru?
Áno.
OTTO PRACUJE NA JEHO ĎALŠOM FILME
VIANOČNÝ HORROR „SANTA CLAUS“
OTTO TIEŽ ODKAZUJE, ŽE ABY STE SI POZRELI JEHO FILM...
THE PUPPET ASYLUM
„JE O DOŠT LEPŠÍ AKO TENTO OTRASNÝ DOKUMENT“
Preklad titulkov: Juraj Fraňo