Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Živjo.
To je stranišče.
Živjo. -Hej, kako si?
V redu.
Si boš sezul nogavice in čevlje? -Ja, vedno si jih.
Dobro je, kaj?
V redu. Nared smo.
To je moja potrditev. -Odlično.
Dobro. Otto ... -Ja?
Povedati moraš nekaj stavkov za začetek filma.
Ja. -Prav?
Na začetku dokumentarnega filma bodo.
Pojasnili bodo, kdo si.
Kdo sem? -In o čem je dokumentarec.
Ja? -Pa tudi, kakšen je moj lik.
Tvoj lik v dokumentarcu si ti.
Res sem. -To lahko še raziščemo.
Boš najprej prebral stavke, potem pa jih lahko spremenimo?
Sam lahko poskusim. -Ja? Boš poskusil?
Sem Otto Baxter
in ljudje me snemajo, odkar sem bil dojenček.
Na televiziji sem bil večkrat, kot lahko preštejem.
Živjo, kar naprej.
Sem precej družaben.
Zares smešen.
Včasih postanem zelo predrzen.
Bi zaplesala, draga moja?
Zadnji dokumentarni film sta posnela
moja prijatelja Pete in Bruce, ko sem imel 21 let.
Bil je o meni, kako skušam prvič seksati.
Prekleto dober je bil. -Prekleto dober je bil, ne?
V vseh teh dokumentarnih filmih so me skušali razumeti.
Vendar me niso. Ne zares.
Zdaj postajam starejši.
Pete in Bruce sta res jebeno nadležna.
Ne vem, ali to res piše.
"Pete in Bruce me morata bolje razumeti."
Zdaj ko se staram,
me morata Pete in Bruce bolje razumeti,
saj sta pomemben del mojega življenja.
Ko bo čas, ti bova pomagala sprejeti pomembne odločitve.
Tvegal bom.
Boš tvegal z nama? -Ja, bom.
Če ti bova pomagala sprejemati odločitve o tvojem življenju,
morava razumeti, kaj čutiš do svojega življenja.
Te dolgočasiva, Otto?
Obožujem filme.
Rad govorim o njih s Petom in Bruceom.
Zato sta me prosila, naj napišem in zrežiram
dramo o svojem življenju.
Svojo zgodbo, ki jo povem sam.
Snemanje filma je velik izziv.
Ali opravljaš svoje delo za druge ljudi,
se sprašuješ o njihovem mnenju, ali pa to počneš zase?
Lažje umsko zaostali se po navadi niso zmožni veliko naučiti,
ko gre za akademsko gradivo.
Branje je lahko počasno in mučno.
Postavljati moramo uresničljive cilje,
ki za posameznika niso prezahtevni.
Snemam filme o rečeh, ki jih hočem izkusiti.
Svojo fantazijo lahko izživim skozi film.
Končana je produkcija
ki se odvija v viktorijanskem Londonu, scenarista in režiserja Otta Baxterja.
Zvezdniki filma so Paul Kaye, MyAnna Buring, Dexter Fletcher
in Adeel Akhtar.
Otto Baxter je rekel: "Sem prvi pisec in režiser z Downovim sindromom,
ki je ustvaril tak film, upam pa, da ne zadnji."
Če verjamejo, da so umsko zaostali zmožni opravljati
naj imajo v mislih le najbolj preproste ročne opravke.
Naloge ne smejo zahtevati skoraj nobene presoje ali odločanja.
Kdor je imel kdaj čast režirati film,
ve, da je lahko podobno pisanju romana Vojna in mir
v avtomobilčku za zaletavanje v zabaviščnem parku,
ko pa ti končno uspe,
ni veliko užitkov v življenju, ki se kosajo s tem.
Živjo, družba.
Udobno se namestite in uživate v The Puppet Asylum.
PET LET PREJ
Živjo, tukaj Otto Baxter.
Pustite sporočilo po pisku. Pisk!
ZAKLETA HIŠA
Živjo, Otto, tu Bruce.
Samo sporočam, da s Petom prideva okrog enajstih danes zjutraj.
Zgodaj bomo začeli. Upam, da si buden.
Komaj čakava, da začnemo.
Danes moramo ugotoviti, kakšen hočeš, da je film,
kako hočeš povedati svojo zgodbo.
Vznemirljivo je. No, se vidimo kmalu.
Dobro, adijo.
Stavim, da še ni vstal iz postelje.
Presneto.
Strašljivo.
Kot nadležna osa si.
Dobro.
Predstavljaj si, da si v filmu. Pripraviti moraš prizor.
To namreč zdaj počneš, pišeš in režiraš.
Režiser sem. -Ja.
Jaz govorim vama, kaj delajta. -Ne smeš menjati téme.
Ti utihni. Ti pa mi pripravi sendvič s slanino.
Že vidim, kako bo.
Ostanimo pri témi. -Držimo se téme.
Razmišljal sem, da bi lahko ... Mirno se vmešaj.
Kaj, ko bi natrosili zamisli? -Ja.
Če pomisliš na nekaj nepozabnih trenutkov v svojem življenju ...
Od dneva tvojega rojstva do danes.
Začnimo s tvojim ... Kateri je tvoj prvi spomin?
Moj prvi spomin je, ko me pridejo iskat v šolo.
Res? -Ja.
Koliko let si imel? Koliko si bil star?
Mislim, da 19 ali 16.
Tvoj prvi spomin je od 16. leta?
Od drugega leta. -Dve, prav.
Šola se mi zdi v redu. V redu je.
Odkar te poznava, se zdi, da se skušaš izogniti
govorjenju o zelo težkih rečeh v svojem življenju.
Je to res? Ja? -Ja.
Pogosto smo se pogovarjali o filmih, glasbi
in dekletih.
Seveda moraš govoriti o dekletih. -Najboljših pet ali deset.
Med snemanjem filma smo dobili priložnost govoriti
o nekaterih izzivih v tvojem življenju.
Imam jo.
KNJIGE O OTTOVI ŽIVLJENJSKI ZGODBI + ŠTUDIJSKI TEČAJI
Zgodba mojega življenja.
Prekleti hudič.
Adam Ward.
To sem jaz.
Ti je bilo tako ime ob rojstvu? -Ja.
Srčkane fotografije, Otto.
Tu sta Otto in njegova mamica Alex.
Preprosto me je oddala.
Zakaj misliš, da ni mogla skrbeti zate?
Downov sindrom imam.
To je Lucy.
Moja prava mama je Lucy.
Hotela me je. Prišla me je rešit.
"Hvala, da si dala mojemu sinu možnost prihodnosti."
Živel sem s svojo mamo Lucy, s starejšim bratom Jamesom
in mlajšima bratoma Titusom in Raffejem.
Vsi smo živeli skupaj v pošvedrani hiški v Oxfordshiru.
Všeč mi je to s pošvedrano hiško.
Naj povemo, da imajo tvoji bratje Downov sindrom?
Ja. Vsi imajo Downov sindrom.
Zakaj vas je Lucy posvojila? -Ne vem.
Štiri vas je posvojila, ne? -Res je.
Za večino od nas je misel na duševno prizadetega otroka
zastrašujoča. Samo zelo posebna oseba se javi,
da posvoji duševno zaostalega malčka.
Ne samo, da je Lucy Baxter posvojila take otroke,
zanje skrbi sama.
Razen tega, da je mlada, lepa in samska,
je Lucy Baxter mama dveh posvojenih otrok.
Oba imata Downov sindrom, a Lucy je hotela otroke s posebnimi potrebami.
Ko vzamem te otroke, sploh kot dojenčke,
in jih vzgajam, kot smo vsi drugi v naši kulturi,
je to zelo vznemirljivo, saj ni omejitev.
Kdo ve, kaj bo? Kdo ve, kakšni bodo postali?
Precej nemaren obraz imaš, ne?
Ljudje okrog mene so bili malo presenečeni.
Moja mama me je skušala pregovoriti.
Moja babica je rekla,
da me ne bo noben moški pogledal, če posvojim otroka
z Downovim sindromom. Kar se mi je zdelo zanimivo.
Ampak najbrž se je kuhalo.
Mislila sem, da hočem ugrabiti nekaj ljudi
iz bolnišnice, kamor sem hodila kot prostovoljka.
Imela sem kakšnih 17 let. Bila sem v umetniški šoli.
Nekdo je iskal prostovoljce za pomoč pri umetniški skupini
za stanovalce bolnišnice Royal Earlswood.
Uživala sem v preživljanju časa z njimi.
Tja sem hodila 25 let.
Bili so zelo pomembni ljudje.
Bila sem del skupine mladih prostovoljcev.
Zanje smo hoteli več.
Trudili smo se, da se nam ne bi smilili.
Uživali smo v njihovi družbi in se vedno smejali z njimi.
Nočeš biti le deležen miloščine, sploh kot otrok.
Pričakuješ prijatelje, ki jim boš všeč in bodo uživali v tvoji družbi.
Oboževala sem in obožujem ljudi z Downovim sindromom.
Med odraščanjem do 17. ali 18. leta, dokler nisem šla v to bolnišnico,
nisem srečala nikogar z Downovim sindromom.
Bili so povsem ločeni. Bili so kot druga ...
Nismo se mešali z njimi.
Oprostite, snemamo oddajo o mongoloidnih otrocih.
Mi poveste svoje mnenje?
To se mi zdi malce strašljivo.
Tega sem se vedno bala. -Videti se odsotni, kajne?
Zdijo se prazni, ne? -Tako je.
Nobene zbranosti nimajo.
Mislite, da bi morali obiskovati običajne šole, če je mogoče?
Ne. -Mislim, da je kriv njihov videz.
Ustrašiš se in ne veš, kako ravnati z njimi.
Z njimi ne ravnaš, kot si zaslužijo.
Kdo si? -Ta je moj.
Vse sovražim.
Ljudje niso vedeli, kako krasni, čudoviti, očarljivi,
edinstveni in nadarjeni so. Preprosto niso vedeli.
Zato sem izkoristila vsako priložnost, da sem svoje sinove dala na TV,
v časopisne članke in podobno.
To je bil moj namen, pripeljati nekaj ljudi ven,
da vsem pokažejo, kako izjemni so.
Skozi to sva šla z Bruceom, ne?
Ja. -Sem sva prišla poklicno.
Ja. -Plačali so nama za dokumentarec.
Imela pa sva zelo drugačno izkušnjo.
Uživala sva v preživljanju časa z Ottom.
Postal je najin prijatelj.
Zanič si.
Nehaj. Bu! Zanič igraš.
Kdaj sta se rodila vidva? -Jaz sem se leta 1983.
1974. -Moja številka je drugačna.
Ja. Pa ti? -1897.
1897. Ja. -1897.
Se mi je zdelo. To pojasni sivino v bradi.
Leto za Backstreet Boysi.
Za to vrsto glasbe. -Krasni so bili, ne?
Bili so vodilna viktorijanska fantovska skupina, ne?
Naj začnemo prizor v prostoru, kjer bo tvoja mama privezana na mizo?
Ja. To je Alex. -Alex?
Zakaj se ti zdi pomembno, da je privezana za mizo?
Ker mislim, da je prava norica.
Prav. Torej hočeš, da je videti malo blazna
ali pa se vede malce ...
Vede se pretirano.
Hočeš, da krili naokrog in ...
Kot punca v Izganjalcu hudiča.
Potrebujemo pacienta, zdravnika in sestro.
Pacienta. Poiskati moramo igralce.
Potrebujemo zdravnika. -Zdravnika.
In medicinsko sestro. -In sestro.
Njuna obraza morata biti grozeča.
Ne skrbi, ne bo bolelo. No, ne preveč.
Prav. In ko bo pogledala ven otrokova glava, bo zajokal?
Ja, bo.
Poln bo brazgotin.
Njegove oči bodo kot golf žogice. -Oči kot golf žogice?
Zakaj hočeš, da je ta prizor strašen,
da se rodiš kot pošast?
Tako mi ljudje vedno pravijo, vedno me kličejo "pošast".
Na veke. Zapri oči.
Nekaj imam.
Ja.
Bolj je razpackano, boljše se mi zdi.
Dajva jih noter. Poglej.
Tukaj bi lahko posneli tvoje rojstvo.
Kar lepo.
Mislite, da se globoko v sebi vidi kot nekoga,
ki bi se ga morali bati?
Mislim, da je za Ottom težka pot.
To je protislovje, kajne?
Nekateri ljudje te razumejo, drugi pa sploh ne.
Kaj ti je bilo všeč pri tem? -Všeč so mi bile velike eksplozije.
Torej imaš rad eksplozije. Draga reč.
Ljubi bog. -Pri moji veri.
Dali mu bomo novo kožo.
Mislim ... -Spominja me na Oliverja Cromwella.
Oliverja Cromwella?
Tako čudaške povezave doslej še nisi naredil
in všeč mi je.
Ne vem, ali sploh vem, kakšen je videti Oliver Cromwell.
Kadarkoli kam gre, so težave.
Žalostno je, da je zelo naključno.
Ne ve, kdaj se bo zgodilo.
Strašljivo je.
Potrebujemo tudi nekaj takih zombijev.
To so običajni ljudje in vidi, da jih ne moti nihče drug,
samo on.
James bi rad paradižnike. -Ne vem, zakaj buljijo v nas.
Res? -Zakaj vedno buljijo?
Pridi sem. Otto mora nekaj vzeti.
Zakaj te jezi, ko te gledajo?
Ni mi všeč. Razkuri me.
Res?
Ali veš, zakaj te gledajo? -Ne.
Najbrž zato, ker imaš Downov sindrom.
Res ga imam.
Veš, včasih, ko te kaj navduši?
Narediš ... -Vedno to naredim.
Ja. In vsi te dražijo zaradi tega, ne?
Res je.
Poznaš koga drugega, ki to naredi?
Ne. -To sodi k Downovemu sindromu.
Zdaj to počneš. -Kaj?
Tako je.
Otto, če bi bila na avtobusu s tabo in bi nenadoma naredila ...
Videti bi bila klinčevo čudna.
Zdaj razumeš, zakaj te ljudje gledajo?
Ja. -Ja?
PRVI DAN SNEMANJA: OTTOVO ROJSTVO
V katero smer? -Na prizorišče snemanja gremo.
Sanja se mi ne, kakšen bo film.
Mogoče bo popolnoma nor, brez repa in glave.
Vendar o stvareh razmišlja precej globoko.
Prepričana sem, da bo pomen razviden.
Dobro jutro.
Živjo. Kako kaj? Si dobro?
Ja. -Se veseliš?
O ja. Eden mojih najljubših prizorov.
Nedvomno bomo prvič zares razumeli njega,
dogajanje v njegovi glavi, kaj čuti o rečeh
kot moški z Downovim sindromom, kar bo izjemno zanimivo.
Ja, komaj čakam.
Kako so moji igralci?
Dobro, Otto. Pa ti?
Včeraj je naročil dva pomagača.
Res? -Za borbo do smrti.
"Vidva, borita se do smrti."
V tem poslu se moraš lotiti dela.
Komik sem.
Šefova pribočnika.
Videla boš dojenčka. -Ja.
Povsem se ti bo zmešalo. -Ja.
Nočem skrbeti za tega otroka, Downov sindrom ima.
Oddajva ga.
Nočem ga oddati. Nočem ga.
Prisilili te bomo.
Ampak to je Alex. Ja. -Ja.
To je moja druga mama z imenom Alex.
Mojemu očetu je ime Martin. -Martin?
Ja. Nista mi poslala darila ali čestitke ali česarkoli.
Nikoli? -Čisto nikoli.
Samo zapustila sta me, imata me za izmeček.
Onadva sta na slabšem, kaj? -Ja.
Kdaj bi torej ... No, tu jo imaš v svojem scenariju.
Zelo prestrašena je. -Moje maščevanje.
Ja. Preveč prestrašena je, da bi prenesla ...
Prenesla ... -Prenesla dojenčka.
Dojenčka vidi kot pošast.
Ne ve, kaj naj naredi z njim. -Ja.
Vesela sem, da to počnemo. Zabavno bo.
Res je. -Zabavno bo.
Poglej to. Odlično.
Razmazana kri.
Po stenah. -Izjemno.
Lepo je.
Ne skrbi, dragica. Ne bo bolelo.
Približaš se in naredim: "Ne, ne, ne. Prosim, ne jaz."
Ne skrbi, dragica. Ne bo bolelo.
No, ne preveč.
Sijajno.
Kar dobro, kaj? -Super prizor.
Čeprav tako praviš sam.
Zamisel imam. Pod lučjo smo.
Kaj, ko bi se približali? Najprej sem.
Približamo doktorjev obraz. -Ja.
Zlobni obraz. -Prav.
Igraš se z instrumenti.
In vse zato, da jo naredim ...
Da ji bo bolj neprijetno. -Jo vznemirim, ja.
Igraš se z instrumenti. Lahko se vrtiš okrog nje.
Prav. Vzamem lahko klešče in jih potem vrnem nazaj.
Iščem pravi ... -Ja, pravi pripomoček.
Prav.
Tišina, prosim. Začeli bomo.
Pripravljeni.
Dobro, akcija.
Sranje! Spravite to reč ven!
Jebenti!
Rez!
Otto?
Daj mi poljubček. -Nočem te poljubiti.
Res te nočem. Prav, nadaljujmo.
Početi bomo morali take stvari. Pošiljali bomo e-pošto
in skušali prepričati ljudi, da sodelujejo pri filmu.
Veliko tega bo. -Potem pa odstrani to z zadnjico.
Ja, to bom izbrisal. Lahko odstranim.
"Bruceova zadnjica ima okus po solati."
Napisal bom samo ... Dobro.
In Pete, klobasast nos?
Sprašujem se, ali lahko to ... -V redu je.
Lahko tudi to izbrišemo? -Ja.
Dobro. Že kaže bolje.
Kako si, Alex? -Kako si?
Dobro, v redu. Napredujeva. Kako si, Alex?
Nisem te videl kakšnih deset let.
Nisem te videl ... že deset let? -Ja.
Ji hočeš povedati o filmu, ki ga snemaš?
Kako bi ga opisal? -Snemamo grozljivo dramo.
O tvoji življenjski zgodbi. -O moji življenjski zgodbi.
Raziskati hočeš svojo življenjsko zgodbo
in zato bi rad obiskal ljudi, ki so bili pomembni.
S katerimi sem snemal.
Se spomniš, ko si jo zadnjič videl? -Se.
Kje je bilo? -V Reigatu v Surreyju.
Pri tebi doma? -Ja.
Živjo. -Alex.
Živjo, mama. -Zdravo.
Ustvariš si podobe Downovega sindroma.
Prav, mogoče sem nevedna,
ampak vsi imamo podobe Downovega sindroma.
Sem. -Poglej.
Moja mama je. -Ja.
Mislila sem, da boš večji od mene. -Zdaj sem.
Pogledaš sliko in se vprašaš, ali bi to zmogel.
Če bi bil v vozičku, če bi ga hranil po žlici in mu menjal plenico
vsak dan?
Vsak ima drugačen odgovor, drugačen razlog.
Najin odgovor je bil "ne, tega ne bova zmogla".
Rad imam svojo mamo.
Mi boš razkazal? -Bom.
Videti hočem tvojo sobo. -Seveda. Zgoraj je.
Zelo pospravljeno imaš.
To je moja prdeča stvar.
Tvoja prdeča stvar? -Pritisni.
Pri normalnem otroku, če lahko tako rečem ...
Pri normalnem otroku upaš, da bo spoznal fanta ali dekle,
se poročil, imel družino in zapustil gnezdo. To je krog življenja.
Kolikor sem videla,
se tisti z Downovim sindromom zanašajo na starše.
In veliko zelo prijetnih starostnikov še vedno skrbi za take otroke.
Tega nisem zmogla.
To si ti. -Zdaj sem bolj čedna.
Na steni ima slike moje družine.
In mene. Ob tem so me prevzela čustva.
Oprosti, lahko ... -Prav, mama.
Sprašujem se, kako bi bilo.
Iskrena bom, del mene čuti krivdo.
Ne maram te besede, saj daje vtis,
da sem naredila nekaj narobe.
In ne menim, da sem naredila kaj narobe.
Ampak ko me Otto objame in reče "moja mamica Alex je tu,
rad jo imam, pogrešal sem te", me malo zaboli.
Ne vem, najbrž je to žalost.
To ni bila Ottova izbira.
Moževa in moja je bila. Midva sva se odločila.
"To bo zmagovito ..." Nehaj. "Zmagovito."
"Lahko mi pošlješ e-pošto
na ta naslov."
"Upam, da se kmalu oglasiš?"
Papa, Alex.
"Papa, Alex."
Še tole.
"Rad te imam, mama."
To hočeš napisati? Jo imaš rad?
Seveda. Ja.
Ni bila zares v tvojem življenju, ne?
Jo imaš rad, kot ima sin mamo?
Ja. -Res?
Ja.
Otroci pridejo na svet in pričakujejo veliko slavje.
Ko na svet pride otrok, kot je Otto, je kot na pogrebu.
Ena od mam mojih otrok je rekla:
"Mislim, da se mu ne bi mogla nikoli nasmehniti."
Zelo sem se trudila, da ne bi krivila staršev.
Rekla sem, da mislim, da je bilo starše strah.
Res mislim, da je ljudi strah.
Mogoče je ob besedi "strah" Otto pomislil,
"očitno sem strašljiv".
Rez.
Odlično je bilo.
Imeli bomo pesem o pošasti. Jo imamo lahko?
Lepa pošast je.
Všeč mi je zamisel o pesmi.
Mogoče nočem ga tu.
Ne bodo našli ga, če zakopljemo ga v tla.
On je lepa pošast, pokončati ga ne smeš.
Ne bodo našli ga, če zakopljemo ga v tla.
On je lepa pošast, pokončati ga ne smeš.
Pošast je, pošast je, grotesken klovn.
Samo dojenček je, a to zanj ni bivališče.
Pa pošljimo ga živet ...
Na hudičevo igrišče. -Hudičevo igrišče?
Pošast je, pošast je, grotesken klovn.
Samo dojenček je, a to zanj ni bivališče.
Dobro kaže. -Dobro je, ne?
Pomaknimo se v to smer kot oni.
Zvok.
On je lepa pošast, pokončati ga ne smeš.
Pošast je ..
Osupla sem, ko ga vidim sredi vseh.
To bo izjemno prispevalo k njegovi samozavesti.
Ljudje ga jemljejo resno.
Včasih začuti kaj prek mene, ampak dovoljujem mu,
da je točno to, kar je, kar bo imelo velik učinek.
Pošljimo ga živet na hudičevo igrišče.
In rez.
Končalo smo. -Končali smo!
Hvala, Otto. Veselilo me je. Najlepša hvala.
Krasno je bilo. Pravo veselje.
Dobro opravljeno.
Izjemno. Komaj čakam, da vidim. Odlično si režiral.
Živjo, tu slavni režiser.
Vam lahko kako pomagam? Bip!
Živjo, Otto, tu Pete.
Žal imam slabo novico.
Očitno ne bomo uspeli dobiti denarja,
da ta hip nadaljujemo.
Ni vse izgubljeno. Denar bomo poskusili najti drugje.
Hotel sem ti takoj povedati.
Ko sem nehal snemati prizor rojstva,
je postala moja producentka Daisy sita teh bebcev.
Ne piše tako. Piše "dala vse od sebe, da bi dobila denar za nadaljevanje".
Tudi to drugo bi lahko držalo.
Zdi se mi, da smo dobro začeli,
oziroma ti si dobro začel s prizorom rojstva.
Zelo dober začetek.
Potem pa je vse zastalo.
Zelo sem se trudila, Otto.
Vsi so me zavrnili.
V značilnem slogu Otta Baxterja pa si se znašel drugače.
Res? -Ja.
Naj veliko govorimo o tvojem času transvestita?
Ja. -Ali naj to preskočimo?
Govorimo o tem. -Prav.
Potem pa v redu.
To je moj transvestitski muzej.
Kar dobro, kaj? -Tu si z Graysonom Perryjem.
Ne, ne počni tega.
Si tu zmagal na alternativni mis divjine?
Ja.
Vznemirljivo je zmagati. Tole je kul.
Lepo napihljivo krono ima.
Ti je prineslo veliko akcije? -V bistvu ja.
Res? -Ja.
Privlačen sem.
Vem, da si te vrste.
V soju žarometov si bil. Gotovo si dobil nekaj ponudb.
Sem.
Je bilo kaj iz tega?
Hvala.
Dobro.
Bomo pustili preoblačenje in se vrnili k filmu?
Ja.
Petrova brada. -Petrova brada?
Ja, zrasla je. Letos se brijem
več kot po navadi. -Res?
Odločil sem se, da bo leto 2020 brezbrado.
Spraševal pa sem se, kaj naj naredim z lasmi.
Živjo, fantje. Žal mi je. -Zdravo, Daisy.
Živjo, Daisy. -Živjo.
Slišati je kot zelo zaseben pogovor.
Ne.
Živjo, Keira. -Zdravo. Kako si?
Si v redu, ljubica? -Ja.
"Si v redu, ljubica?"
Misliš, da je Stephanie? -Ja.
Ja, Stephanie je.
Svoji zaročenki sem povedal, da z vami govorim o delu.
Ja. Kako je Stephanie?
Dobro. Zelo ukazovalna postaja.
Mowgli, pusti očka!
Mowgli.
Iskreno, nekaj časa me zaprtje ni motilo.
Ni mi preprečilo, da bi pisal svoje sanje.
Svoje sanje ali dramo? -Dramo.
Tvoja drama so tvoje sanje. -Tako je.
Kaj si počel med zaprtjem?
PlayStation? -Ja.
Pornografija? -Ja.
Jedel? -Ja.
Samozadovoljeval sem se. -Prav.
Naslednja stvar je malce resnejša, Otto.
V redu. Rad imam resne stvari. -Prav. Ta ti najbrž ni bila všeč.
Takrat enkrat se je zgodilo še nekaj.
Nekaj zelo slabega.
Moja biološka mama je umrla.
Čakam nate, na priložnost, enkrat zelo kmalu,
takoj za vogalom.
Umrla je.
Ni je več.
Oče naš, ki si v nebesih ...
Pride naj tvoje kraljestvo, zgodi se tvoja volja.
Nikoli ničesar ne rečem.
Jokal sem.
Zadnjič ko sem govoril s tabo o tvoji mami,
preden sem izvedel, da je umrla, si bil precej jezen nanjo.
V prizorih, ki smo jih snemali.
Ja.
Ko smo pisali prizor z rojstvom, si bil precej razdražen.
Bil sem.
Nikoli mi nista poslala voščilnice
ali rojstnodnevnega darila.
Pozabila sta me.
Ali zdaj, ko je mrtva, nisi več jezen?
Ja.
Počutim se precej krivo.
Zelo krivo.
Si imel to na podstrešju? -Ja.
Ko sem te dobila, si imel to brisačo.
To je bil kombinezon za sneg. Z malimi škorenjčki.
Moja odejica.
"Drži glavo pokonci in bodi močan, sin moj.
In naj te Bog blagoslovi." -Od koga je?
Kaj misliš?
Od Lucy je.
Ne, ni. Od Alex je.
Od Alex je. -Od tvoje mame.
Tole je od Alex.
To je zavetnik popotnikov. Varoval naj bi te.
Dobil si ga na dan, ko si prišel k meni. Na novoletni večer.
Takrat sem šla pote.
Se zdaj počutiš kaj drugače glede njiju,
ko se spomniš, da ti je dala to darilo?
Ja.
Na kakšen način?
Srce imam strto.
Strt sem.
Mislim, da ti nista nikoli dala darila za rojstni dan ali božič.
Naj pa povem, da včasih,
ker nekoga posvojijo,
biološki starši menijo, da dan rojstva ni nekaj,
kar hočejo praznovati, saj so takrat izgubili enega svojih.
To je bil najpomembnejši dan. Ja?
Ko si prišel živet k meni, je tvoja mama poslala najboljše želje zate.
Najbrž naj bi ga vedno nosil.
Ja?
Da bi te varoval.
Vse življenje si živel tukaj in imaš tri brate.
Ja. -Ja?
Dva sta dobivala darila
za rojstni dan in božič od svojih družin.
Vsak rojstni dan in božič, dolga leta.
Ti si to gledal.
Rekel nisi ničesar.
To je zelo žalostno zate, Otto.
Zakaj nisi ničesar rekel?
Preboleče.
Ne.
Daisy me spominja na Claudio Winkleman.
Claudio Winkleman?
Nima frufruja, kaj? In manj oranžna je.
Mislim, da je manj oranžna.
Pojasniti moramo, da po ... koliko letih?
Po štirih letih? -Štirih letih.
Štiri leta ni bilo nikomur mar. Nihče ni dal nič denarja.
Nihče ni menil, da je dobra zamisel, da režiraš film.
Stvari pa so se spremenile.
Napisala sva nekaj stavkov. Poglej, kaj meniš.
Ja.
Na tej strani.
V štirih letih od mojega prvega snemanja
se je svet malo spremenil.
Gledalci so hoteli slišati zgodbe hendikepiranih ljudi,
ki jih ti pripovedujejo sami.
Povpraševali so po meni.
Producenti niso upoštevali hendikepiranih pisateljev,
pooblaščenci niso izkoristili priložnosti povedati njihove zgodbe.
Težava je, da ne opolnomočimo prizadetih s talentom,
in kadar jih, ne cenimo njihovih zgodb.
Televizija se je povsem izneverila invalidnim ljudem.
To se mora spremeniti.
Dobili smo denar
za nadaljevanje mojega filma.
Živjo.
Dobro jutro, šef. -Živjo. Tole sem oblekel.
Kako si, Otto? -Iskan. Živ ali mrtev.
To je pesem Bon Jovija. -Všeč mi je Bon Jovi.
Nekoč mi je bil všeč. -Njegovo glasbo imam.
DRUGI DAN SNEMANJA: OTTOVA POSVOJITEV
Naslednji prizor je o tvoji posvojitvi.
Odločil si se, da ga hočeš posneti na kraju z imenom Hudičevo igrišče.
Veliko ljudi stoji v vrsti.
Napis: "Pripeljite svoje spake."
"Pripeljite svoje spake?"
Torej je predstava spačkov?
Ja.
Hudičevo igrišče.
HUDIČEVO IGRIŠČE VHOD
Vidim, kako bi lahko to delovalo.
Hudičevo igrišče. -Ja.
To je kraj, ki je slišati zelo Ottojevski.
Ali bodo odnesli tega pošastnega dojenčka na Hudičevo igrišče?
Je to tvoj namen? -Ja.
In kaj se zgodi s tabo potem?
Dokler hudič ne pride pome.
Gospodar demonov.
Ampak nazadnje te vzame Lucy.
Lucy, kajne?
"Tu sem, da te rešim."
Ali pravi to? -Ja.
"Tu sem." -"Otrok."
"Tu sem." -"Prišla sem te rešit pred hudičem."
O ja.
Katera je tvoja boljša stran? -Katerakoli.
Ne vem, katera je moja. -Obrni se tja.
Prav. -Kazala boš zadnjico.
Prav, v redu.
Lucy bo igrala Rebecca Callard.
Živjo.
Otto, obrni se proti meni. Otto, kamera.
Dobro se razume z njo. -Lepo.
Potem pa bo pet- ali šestletni fant
igral tvojega brata Jamesa.
To so vse tri osebe v prizoru. Lucy te bo najbrž pogledala ...
Ne moremo uporabiti mojega brata v filmu.
Zdaj je star 40 let, zato ...
Mogoče mu bo težko igrati to vlogo.
Njegova brada je tako dolga.
Kdo bo igral Jamesa?
Si tudi ti igralec, Mikey? -Ja.
Navdušeni smo, da si prišel. -Vem.
Koliko je star?
Koliko si star? -Deset.
Deset.
Dvojne številke. Tudi tvoja majica mi je všeč.
Že gre. Dobro.
Tale film mi je všeč.
Res? Si danes užival? -Sem.
Rebecca ti je všeč, ne? -Seveda.
Si v redu, Bruce? -Dobro sem, Otto.
Kakšen sem videti? -Sijajen.
Dobro.
Poglejva tvoj obraz, Bruce.
Nisem še naličen.
Pričeska je lepa, kaj? -Novi Bryan Adams.
Kdo je ta izzivalna ženska? Moja mama je.
Snemali bomo, Otto. -Ja.
Kličem vse statiste. Kličem statiste.
Se veselite? -Ja!
Pa ekipa zadaj. Ste pripravljeni?
Ja!
Vsi skupaj, dajmo. Pripravljeni?
Ja!
Tišina za vajo, prosim.
Nared sem. Ja. -Vaja.
Ozadje, akcija in ... -In akcija.
Akcija.
Dame in gospodje ...
"Adam je tehtal samo 2,18 kg ob rojstvu in ima Downov sindrom.
Bolnišnico je zapustil star mesec dni.
Je drugi otrok v zakonu svojih staršev.
Nista se mu zmožna zavezati za vse življenje."
Ne! Moj pošastni otrok je!
In rez.
Končano.
Posneli smo.
"Želiva si, da je deležen ljubezni in varnostni staršev posvojiteljev."
Moj pošastni otrok boš.
Klicala te bom Otto.
"Klicala te bom Satan." -Rez.
Otto, Satan, ja. Izmenično. -Kakorkoli, eno in isto.
Srhljivo ime ima za dojenčka. -To je pač Otto.
Dobro, pa dajmo.
Nisem spoznala veliko dojenčkov z Downovim sindromom.
Mislila sem si: "Ali ni prisrčen? Lep je. Čudovit."
Še nekaj posnetkov. Glejta naravnost vame.
In potem se je vse izšlo.
Imela sem to srečo, da sem ga lahko prinesla domov.
Naslednji dan pa je spal v potovalni posteljici.
Spomnim se, da sem ležala v dnevni sobi
in razmišljala ... Vse je bilo tiho.
Razmišljala sem: "Kaj počnem z dojenčkom nekoga drugega?"
Bilo je zelo čudno.
Ko sem dobila Jamesa, ni bilo enako, saj je bil že izoblikovan otrok.
Skrbela sem že za otroke in bila sem jih vajena.
Pomislila sem: "Kaj delam s tem otrokom?
Ne bi smel biti z mano.
Ni naravno, ni prav."
To je bila nekakšna žalost.
Razmišljala sem: "Kaj počnem s tem otrokom?"
Nisem si mislila, da bom mama.
Hotela sem samo rešiti nekoga in mu nuditi dobro življenje.
Otto pa me je naučil moje materinske vloge.
In čigava soba je to?
Ta je za Titusa. -To!
James dobi tega. -Hvala.
Zelo sem želela vzgojiti svoje sinove
na vsakdanji način.
Otto je sprva obiskoval običajno predšolsko skupino.
Hodil je v nižje razrede osnovne šole in vse je bilo v redu.
Ko pa je bil čas za višje razrede,
sva se srečala s prvo pravo diskriminacijo.
Vsi njegovi prijatelji so brez težav napredovali,
Otta pa so zavrnili.
Trajalo je dve leti, da sem ga spet spravila noter,
zato je zamudil dve leti šolanja.
Trk, trk, trkam na les.
REUBEN REUTER "NAJSTNIK OTTO"
Dobro, fant. Ga pustim v njegovem sedežu?
Otto je nato obiskoval tisto šolo. Vendar pa se težave niso končale,
saj so imeli zelo osorno ravnateljico, ki Otta ni hotela v svoji šoli.
Lahko jih poskusiš prestrašiti, drugega za drugim.
Prav.
Za ubogega Otta je bilo zelo mučno.
Ko poveš stavek: "Ti si ubog ..." -Uboga mala pošast.
Hočem, da greš tja in z roko udariš po mizi.
Prav.
Si zadovoljen, Otto? -Ja.
Posnamemo še enkrat?
Pozor.
Ozadje, akcija.
Ko boš pripravljen. -In akcija.
Ubogi mali pošastni fant.
Luči so prižgane, doma pa ni nikogar.
Takole je, ti odvratni mali bebec.
Pravilno odgovori na to vprašanje in izpustil te bom.
In rez. -Rez tukaj.
Bi govorili o liku Gospodarja?
Ves čas se pojavlja, kaj?
Kaj je z njim?
Skrivnosten dim.
Iskren bom.
Ne razumem povsem tega z Gospodarjem.
Bi začeli ...
Pete, strinjaj se že!
Zamisel mi je všeč, vendar ga ne razumem.
Zamisel.
Kaj misliš, da predstavlja Gospodar?
Tam je. Nadvlada me.
Ni ti všeč, če ti kdo govori, kaj počni.
Ne.
Mislim, da si Gospodar zasluži svojo stran.
To moramo raziskati.
Nekaj dobrih misli zanj.
Dobro. Gospodar.
Kako naj opišemo Gospodarja?
Ne vem. Midva ga be bova opisala, Otto.
Jaz ga bom.
Oblečen je enako kot na tej sliki.
Kot viktorijanski gospod.
Viktorijanski gospod je.
Prav.
Nosi ... Ne take škornje,
ampak črne in sijoče, z zlato zaponko.
Ja, ja. -Z lobanjo.
Zlato zaponko z lobanjo? -Ja.
Ali Gospodar predstavlja vse ljudi,
ki so skušali ravnati s tabo kot z otrokom?
Ja.
Vsi ti zlobneži v tvojem življenju,
vse si združil v liku Gospodarja.
Ja.
In akcija.
Oprostite, g. McManus.
Niste g. McManus!
To je Gospodar. -Rez.
Rez tukaj. -Odlično je bilo.
Sijajno, Paul. Zelo dobro.
Presenečenje, potem pa pride sem govorit.
Ja.
Oprostite, družba.
Lepo. -Res?
In potem dialog? -Ja.
Dialog o tem, kaj nameravam?
Jamie je moj stari prijatelj iz Reigata.
Temelji na pravi osebi, ne?
Ja.
Končno!
Gospod J. -Živjo, Otto. Kako si?
Dolgo se nisva videla.
Se spomniš svojega prvega pogovora z Jamiejem?
O čem sta ... -Tolkla sva se s tiči.
Prav, v redu.
To mi je počel.
Opiši mi tolčenje s tiči.
Mislim, da ne ...
Sedel sem na tleh in gledal televizijo.
Izvlekel je svojega tiča in me lopnil z njim po uhlju.
Ko si ga spoznal? -Ja.
To je prvo, kar je naredil? -Res je.
Gotovo je vzpostavilo vzdušje v odnosu, ne?
Se spomniš tega?
Noro. -Res je.
Torej ... -Moški joški.
"Moj bog, ubil je Kennyja. Prasec."
Presneto, poglej vse to. Poglej tole.
Otto ... Ne vem, ali ti bo to všeč.
Otto si te v tem filmu zamišlja kot lutko ventrilokvista.
Približno tako, ampak z rdečkastorjavimi lasmi.
Precej predrzen lik je.
Pomisli na ... -Chuckyja.
Mešanica Chuckyja
Ja. -Ja.
Če pomisliš na svojih najljubših
pet spominov, ki jih imaš skupaj z Ottom.
Kateri bi bili?
Vsekakor snežna kepa v voznika avtobusa.
Okno je pustil odprto in ...
Kaj je naredil, ko ga je zadela? -Zadela ga je naravnost v obraz.
Dober met. Pripeljal je izza ovinka.
Avtobus se je premikal. -Dobesedno.
Nevarno.
Otto je naredil takole.
Spomnim se...
Potem je naredil ... Ostro je zavrl,
se malo jezil, potem pa odpeljal.
Samo zate.
Sklepanje prijateljstev ja najpomembnejše.
Obiskovanje šole je pomenilo druženje z drugimi ljudmi
in učenje življenjskih veščin.
Lepo je bilo gledati Otta kot najstnika,
imeti z njim tesen odnos.
Živjo, družba.
Zanj je bil to čas velike svobode.
Kaj je to, Otto?
Majica z disko vročico.
Majica za pritegovanje deklet. -Za punce.
Če si vprašal Otta, kaj bi počel,
ni nikoli omenil, da bi šel na morsko obalo,
zanimalo ga je samo pritegovanje deklet.
To je najpomembnejša stvar.
In res je najpomembnejša za večino 16-letnih fantov, ne?
Tvoj prvi korak bo, da vprašaš punco: "Bi zaplesala?"
Tvoj drugi korak pa bo, da ji po koncu plesa,
ko se bosta končala en ples in ena pesem,
dovoliš, da se usede za pet, deset minut.
Popit boš šel pijačo ali v igralni salon za pet, deset minut.
Potem se boš vrnil in jo prosil še za en ples.
Rekel bom: "Bi zaplesala z mano, ljubica?"
Imata zares izjemen odnos.
Nisem pričakovala, da bo Otto
oblikoval tako dolgotrajen odnos z nekom.
Izjemno je.
Dokazuje, kakšna oseba je postal.
Vraga, kdo sta ti čedni dami?
Tule sem jaz srečnež. -Ja.
Žensko imaš. Si poročen? -Ja, sem.
Poznala sva se iz šole.
Se spomniš, ko sem bil zadnjič tu?
Moj oče je naredil samomor. Se spomniš? Umrl je.
Kaj je naredil? -Samomor.
Ja. -Ni preveč lepo, kaj?
Se spomniš, da sem malo izgubil glavo?
Težave sem imel s pijačo. -Res?
Na primer s pivom? -Ja, z veliko piva.
Nekega večera sem jo srečal, ko sem popival.
Začela sva se pogovarjati. -Res?
Ja. Ena stvar je vodila v drugo, kot je to običajno.
Ja. -In potem ... Živjo.
Vohaš moje kužke?
Spremenila mi je življenje in mi dala izbiro.
Če sem hotel resno zvezo,
sem moral izbrati njo in zmanjšati popivanje.
Če ne bi bilo nje, ne vem, kje bi bil zdaj.
Jamie je našel nekoga, ki ga ljubi.
Ja. -Poročen je z njo.
Bi tudi ti to rad? -Ja.
Si imel veliko deklet? -Kar nekaj.
Živjo.
Naštej jih nekaj.
Sarah Marquis. -Ja.
Imel sem njo.
Lydia Fitzhoward.
Otto zelo težko najde partnerico.
Pogosto imajo osebe, s katerimi se razume,
prezaščitniške družine
ali pa se zanašajo na skrbnike.
To je minsko polje, in to zelo žalostno minsko polje.
Še en poljub in objem v slovo.
Pridi, Lyds. Adijo, Otto. Hvala za družbo.
Enako.
Običajne potrebe so najpomembnejše
za človeška bitja.
Kadar pa imaš učno motnjo,
jih žrtvujemo, da zadostimo nekaj posebnim potrebam.
Svojih otrok nisem vzgojila tako.
Živjo. Bruce sem, Stephanie. Nisem te še srečal.
Ne, nisi. Živjo. Me veseli. -Jaz sem Pete.
Ottova prijatelja sva. -To je Reuben.
Živjo, Reuben. -Živjo.
Me veseli.
Veliko sem slišal o tebi, Stephanie.
Hvala. -Ja.
Torej si Ottovo dekle? -Ne, zaročenka.
Oprosti. Oprosti.
Zaročenka, ja. -Ja.
V resničnem življenju. -Ja, v resničnem.
Ti je to všeč? -Ja.
Nehaj. -Ne, ti nehaj.
Nehaj. -Ti nehaj.
Z ženskami je neroden, kot so najstniki.
Spogledovati se hoče z njimi, vendar tega ne zna,
saj zvez ni uspel razviti.
Zakaj si to naredila? -Povej mu, kaj si ti.
Zanj je to še precej romantično.
Mislim, da je to ena od težav.
Misli, da je James Bond in če bo rekel pravo stvar,
mu bo nekdo padel pred noge.
Spusti to sem noter. -V redu.
"LEPOTICA" AVDICIJA
Ali ta vloga kaj predstavlja ali iščeš samo lepotico?
Samo lepotico iščem.
Si prepričan? -Ja.
To je Pete. -Živjo. Zdravo, Pete.
V tem prizoru v pubu, ki ga bomo prebrali,
se odmakne stran od tebe,
stran od pošastnega otroka.
Ja. -Kaj naj bi to pomenilo?
Klicale so me pošast: "Pusti me pri miru."
Ali punce to v resnici počnejo? -Po navadi to počnejo.
Res? -In v zasebnem življenju.
So v tvojem zasebnem življenju dekleta to počela?
Ja.
Ko si pri njih kaj poskusil?
Ja.
Kaj so rekle? -"Nehaj."
"Pojdi stran, ti zguba."
V veliko čast mi je. Ti lahko plačam pijačo?
Odmaknila se je.
Pusti me pri miru.
Ne spogleduj se z mano.
Ti si ...
Pošast si.
Tukaj sem. -Dobro.
Vsekakor spominjaš na Amando Holden.
Jaz bom. -Mogoče malo.
Obračam se.
Odlično delo opravljaš, Hannah. -Hvala.
Mogoče ti kdaj kupim pijačo. -Na zaključni zabavi.
Ja. -Tako.
Mogoče ti kupim pijačo.
Si nared?
Ja. -Boš rekel akcija? Pripravljen?
Akcija. -Akcija.
Kje je moja režiserjeva punca?
Zakaj ne bi ... Previdno.
Ne vemo, kam to vodi.
Ne bi smeli ... -Otto, Otto.
Misliš, da je to gugalni konjiček?
Kako se počutiš? -Dobro.
Res?
Je Daisy govorila s tabo? -Ja.
Ja?
Ne spogleduj se preveč. -Ja.
Tudi jaz sem to rekel. -Ja, vem.
Ne smeš govoriti ljudem, da so seksi, prav?
Ja. -Ja?
Preprosto ...
Ja. -Ja?
Bo tako v redu?
Ja. -Hočeš, da se vsi dobro počutijo.
Da lahko pridejo klepetat s tabo in ne boš ...
To bom naredil na zaključni zabavi.
Tudi tam ne. -Ja.
Nobenemu od ljudi, s katerim delamo, ne smeš ...
Pripadaš Jezusu.
Otto, resno mislim.
Nihče na snemanju, naj bo moški ali ženska,
nobeden ni oseba, s katero bi imeli zvezo.
Sodelavci so. To je službeno okolje.
Ljudem je neprijetno, če namiguješ,
da lahko postanejo tvoje dekle in podobno.
Vsi, ki delajo zate, se morajo ...
Se slabo počutiš?
Jaz? -Ja.
Dobro se počutim. Zakaj misliš, da se slabo?
Pa ti? -Ne.
Zdajle, v tem prostoru.
Ampak Otto, sijajno režiraš. Genialno.
Vse je v redu. -In mislim,
da boš od zdaj naprej zelo dober pri tem,
da se ne boš ves čas spogledoval.
Vem, da hočeš biti zabaven, ampak vsem se ne zdi smešno.
Ja. -Ja?
Kul.
Ja? Trčimo?
Dobro. V redu, pojdimo. -Vrnimo se k snemanju filma.
Gremo snemat.
Lahko popiješ svoj čaj. -Čaj.
Nehaj, prosim. -Nehaj.
Lepo se obnašaj.
Krasna si. -Vem. To je moja naloga.
Obe sta čudoviti. Obe sta krasni.
Mislim, da bi se morali ves čas oblačiti tako.
Zelo glamurozno je. -Ja, madame.
Ne skrbi, jaz skrbim zanjo. -Vem.
Zelo posebna si. -Hvala.
V veselje mi je biti tu.
Kako se ti zdi danes? -Ja.
Gre dobro? -Veselim se.
Ja? -Naju v zadnjem prizoru.
V tem zadnjem prizoru? Ja, res je.
Drugače bom oblečena. Ja.
Gre danes vse po urniku? -Ja.
Dobro. Lepo.
Veselim se, da te bom videl v zadnjem prizoru.
Ja.
Midva bova.
In vsi drugi naokrog, ne?
Ja.
Režirat grem. -Se vidiva.
Brez govorjenja o seksu, prav?
Ljudem je ob tem neprijetno.
Samo prijatelja sva.
Nič več.
In rez.
Akcija.
O, ne! Reci kaj!
Ljubim te!
Pridi!
Ne javkaj, ti pizdun mali! Zdaj si moj, fant!
Obljubim ti življenje v brezmejni bedi!
Oprosti, ker sem ti ubil mamo, ampak to gradi značaj.
Lucy je mrtva. -Ja.
Kaj se zgodi s tabo?
Mogoče bom šel v Transilvanijo.
Mislim pa, da bi bilo v filmu zanimivo
dobiti vtis, kakšno meniš, da bi bilo tvoje življenje brez Lucy.
Hočejo, da grem živet v norišnico.
Misliš, da bi menili,
da je zate bolje, če živiš na kraju,
kot je ustanova za ljudi z Downovim sindromom?
Ja. Zelo sumničav postanem.
Se ti včasih zdi, da ljudje sprejemajo odločitve
o tvojem življenju, ne da bi te vključili vanje?
Ja.
Te to skrbi? -Me.
Se ti včasih zdi, da ljudje sprejemajo odločitve
o tvojem življenju, ne da bi te vključili vanje?
Prav bi mi prišel kij.
Res.
Dali bi te v oskrbovano hišo.
To je na primer stavba, ki si jo delijo štirje ljudje.
Vsak ima spalnico, delijo pa si dnevno sobo in kuhinjo.
Če ne bi bilo okoli tebe veliko ljudi, ki bi jim to preprečili.
Vložili smo zahtevek,
poskrbeli, da boš imel nekaj ljudi,
ki bodo pomembnejši od centra za socialno delo.
Če bi se odločil, da si noro zaljubljen v punco
in se hočeš preseliti k njej
in bi na centru rekli "ne, tega ne smeš narediti",
bi mi lahko rekli "ja, lahko".
Sodišče ti je dalo nekaj zastopnikov.
Zastopnikov?
Zdajle sta v tem prostoru dva. -Pete in Bruce.
Skoraj.
Hvala vsem za prihod.
Zelo lepo je, da imajo moji sinovi tako dobre prijatelje.
Tole sem naredila sinoči.
Pomeni pa ... Dva sta ... To sem jaz.
To pa je prvo, kar prileti iz ust starša,
ko rodi otroka z Downovim sindromom:
"Kaj se bo zgodilo, ko me ne bo tukaj?"
Rekla sem si: "S tem se ne bom ukvarjala.
Ne zanima me."
Zato je zdaj to šok, saj nisem razmišljala o tem.
No, sem, ampak zdaj imam 150 let
in se bo zgodilo.
Kakorkoli ...
Namenoma nisem govorila o tem.
Gre za načrtovanje, osebni proračun ...
Zaskrbelo me je.
Spoznala pa sem, da če hočemo spremeniti to hišo
in me ne bo tu, moramo vzpostaviti kulturo,
kjer bo vse povsem drugače.
Veš, tista najina vloga, da sva tvoja zastopnika, Otto?
Ja?
Veš, kaj v resnici pomeni? -Ne.
Ko bo prišel čas za to,
ti bova pomagala sprejeti pomembne odločitve.
Na primer, kako boš preživel preostanek življenja,
kje boš živel, kaj boš naredil z zdravstvenimi težavami, če zboliš.
Ja.
Nekega dne Lucy ne bo več.
Ne.
Mi trije bomo sprejemali te odločitve.
To je velika odgovornost.
Nekega dne ti bova morala pomagati sprejeti odločitve
o tem, kje boš živel.
Tvegal bom.
Boš tvegal z nama? -Ja, bi.
Pred tistim pisanjem,
ko si nama povedal, da če bi Lucy umrla, bi te center za socialno delo,
država, mogoče poslal stran
in te strpal v norišnico ... To si nama rekel.
Ja.
Tega res nočeš.
Ostati hočeš v svoji hiši. -Ja.
Ja?
Pred tem pogovorom nama tega nisi zaupal.
Zdaj vem, da če se bo kaj zgodilo Lucy,
boš lahko ostal v hiši. -Ja.
Sprejemanje pomembnih odločitev o tvojem življenju,
ne da bi vključili tebe, lahko dodamo v tem prizoru.
In ta norišnica zate predstavlja prostor,
ko bi center za socialno delo rekel:
"Otto ne bi smel živeti v hiši, moral bi v ..."
V norišnici. -Temu praviš norišnica, ja.
Noro.
Akcija.
Upreti se moram.
Se ti zdi to težko? -Precej težko je.
Nikoli ne razumejo.
Globoko v sebi poznaš resnico, fant.
Preučil sem tvojo vrsto.
Ti, prijatelj moj, si poseben.
Kaj si ljudje mislijo o tebi?
Uboga neumna mala pošast. Točno!
Rekel sem ti, da ne rodi tega otroka.
Odplakni ga v sekretu.
Veš, da ne bova mogla skrbeti za tega klinčevega otroka.
Ni iz našega sveta. -Ne vem, kaj naj naredim.
Odločila si se.
Kdo je grdi mali pankrt?
Kar jokaj!
Skrbel bom, da boš kot otrok na toplem.
Kot otrok me namreč ne ogrožaš.
Moč, nadzor.
Moč. To so besede ... -Nadzor.
Nadzor.
In to so največji cilji lika?
To hočeš dobiti na koncu? -Ja.
Moj pošastni otrok boš.
Klicala te bom Otto.
Luči so prižgane, doma pa ni nikogar.
Tvoji rojstni starši se niso nikoli spomnili tvojega rojstnega dneva.
Tvoje telo se bo staralo, ne boš pa dosegel zrelosti.
Otto se je spreminjal v moškega, kakršen mu je bilo namenjeno postati.
V redu je. -Tudi zame je dobro.
Kaj si ljudje mislijo o tebi?
Prevzel bom nadzor.
Pozor.
To me dela živčnega. -Kar jokaj!
Rekel sem ti, da ne rodi tega otroka.
Kdo je grdi mali pankrt?
Zdaj sem jaz jebeni gospodar!
Kakšen je bil občutek? -Noro dober.
To je potrditev tega, kdo je,
popolna potrditev tega, kdo je kot oseba.
Prekleto dober občutek.
In sprejemanje.
Najbrž je to doživel prvič v svojem življenju.
Za Otta je to še posebej pomembno,
saj mu prinaša katarzo.
Otto, nisem te še videl tako navdušenega.
Kot pravi rokoborec.
Zakaj si bil tako navdušen? Zaradi razbijanja ali moči?
Moči!
Živjo, družba.
Udobno se namestite in uživajte v The Puppet Asylum.
O, ja. Ja, krasno. Hvala, g. Fazan.
Živjo. Nisem vas videl.
Boste kozarček absinta ali malo džina?
Udobno se namestite.
Povedal vam bom srhljivo zgodbo o pošasti,
ki se je bojevala, da bi postala gospodar svoje usode.
Upam, da bo to vlilo upanje številnim drugim ljudem.
Naokrog je zelo veliko Ottov.
To je Mary Campbell,
ki je bila moja dobra prijateljica.
Srečevala sem jo v klubih
in jo vozila nazaj na njen oddelek.
Videla sem, kako je živela.
Zanjo so skrbele sestre v belih haljah.
Jaz sem imela avto, prijatelje, odhajala sem
na počitnice v tujino, smučat,
imela fante. Svet se mi je odprl.
Zanjo pa je bil tako drobcen.
Nobene izbire ni imela.
Zanjo so skrbeli kot za otroka.
Moja mama je pravila:
"V čem je smisel samo ohranjati ljudi žive?
Prijaznejše bi bilo, če bi jih ubil."
V čem je smisel?
Poglejte. Kaj imajo za početi?
Otto ...
... je postal vzor.
Zlahka bi bil ta oseba.
Gledam, vidim ... Nobene ...
Okoliščine so edina razlika
med njim in Ottom.
Vsi ti ljudje ...
Vsi ti ljudje bi lahko ...
... počeli vse mogoče druge stvari. Lahko bi.
Če bi jim dali priložnost.
Rekel si, da misliš, da te ljudje gledajo in imajo za bebca.
Ko bodo videli tvoj film,
videli ta dokumentarec, videli, kako dober režiser si ...
Videli bodo, kako mi je bilo. -Kako ti je bilo.
Bi ti bilo všeč, če bi se njihovo mnenje spremenilo?
Hočem, da ljudje gledajo in rečejo:
"Vsekakor ga lahko najamemo za slačifanta.
Povabimo ga lahko na zabavo."
Torej je to samo vizitka za tvojo kariero slačifanta?
Ja.
OTTO SNEMA SVOJ NASLEDNJI FILM,
BOŽIČNO GROZLJIVKO "SATAN CLAUS".
OTTO VAS VABI TUDI, DA SI OGLEDATE NJEGOV FILM ...
"THE PUPPET ASYLUM".
"VELIKO BOLJŠI JE KOT TA UŠIVI DOKUMENTAREC."
Prevod: Urška Letonja Grgeta