Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Du har bestilt Velvære Pluss-pakken, sju dager, seks netter, -
- med to ekstra massasjer og algeinnpakninger.
Du har rom 340.
Det er en luksuriøs panoramasuite, "Horizon Spirit", -
med vakker havutsikt.
La meg få si at jeg er veldig smigret over å få ta imot deg.
- Du er en av yndlingsskuespillerne mine. - Takk.
Ha et deilig opphold.
Out of Season
Det er en ære å ha deg her. Vi ønsker deg et hyggelig opphold.
Har ikke tid til å ringe tilbake, kjære. Kos deg masse!
Håndkleet, for å holde deg varm.
Kan vi ta et lite bilde sammen?
Jeg elsker filmene dine. Jeg har sett alle. Er det greit med et bilde?
- Nå? - Ja, gjerne.
For senere er det praktikanter sammen med oss.
Hvis du ikke har noe imot det?
Kan vi gjøre det etter behandlingen?
Ett til.
Tusen takk.
Jeg skrur på maskinen. Nyt behandlingen.
Vi ses litt senere.
Pokker!
Å, faen!
Faen.
Hallo? Å, det er deg. Går det bra?
Ja. Jeg rakk ikke å ta den. Forstyrrer jeg?
Nei da, bare heng på. Jeg må gjøre ferdig noe.
Det er ikke sant! Pierre, jeg prater i telefonen. Hva vil du?
Spør kulturavdelingen direkte. Vi snakkes senere.
Beklager. Hvordan går det, da?
Bra. Det går bra.
Jeg har allerede hatt noen behandlinger, det er fint.
Et øyeblikk, kjære. Morgane ringer.
Nei, jeg har aldri sagt at vi ikke skal kjøre saken.
Vi kjører saken.
Men jeg er anker i 20-nyhetene, og vi starter ikke med den saken.
Jeg har sagt det utallige ganger.
Gå tilbake og fortell ham det jeg allerede har sagt:
"Vi kjører saken i andre del av nyhetssendingen." Er det klart?
Si det til ham, han skal nok forstå det.
Ok, takk. Vent. Hallo? Jeg ringer tilbake.
Faen!
Jævla dritt!
Faen.
Helvete!
Hvordan stopper jeg denne dritten?
Jeg ringer ikke for å stresse deg.
Jeg har prøvd å få tak i deg, men du vil visst ikke svare.
Jeg tenkte jeg kunne prøve å få deg til å ombestemme deg.
Selv om jeg føler at det ikke er noen vits.
Å forlate et teaterstykke slik du gjorde ...
... fire uker ...
... før premieren, er patetisk.
Det er voldsomt for alle sammen, hele gjengen.
Voldsomt for de andre skuespillerne som hadde drømt, som var glade-
- for å bli med på din første opptreden på scenen.
De ville være der sammen med deg.
Og det er voldsomt for meg også, for jeg skapte dette stykket for deg, -
- rundt deg. Fra starten var det for deg.
For jeg trodde på deg, det gjorde vi alle sammen.
Så jeg må si at det du gjorde, ikke var særlig elegant.
Det var ille. Jeg synes du oppførte deg som en taper.
Det er lov å være redd.
Det er normalt i slike situasjoner.
Men man har ikke rett til å forlate skuta slik du gjorde.
Lykke til videre.
- Hei! - Hei.
- Går det bra? - Ja, litt kaldt.
Jeg har ikke klokke, men er jeg sen, skyldes det noe sprøtt.
Jeg så nettopp en hvitbrystlo. Vet du hva det er?
En liten vadefugl. Noe midt mellom en måke og en rugde.
Det er en truet fugleart, så når man ser en, stopper man ...
... og nyter det. Så jeg stoppet og kikket.
Den satt på stranden, helt rolig. Vanligvis er de veldig lettskremte.
Et øyeblikk tror jeg at våre blikk møttes, -
- og jeg kunne lese alle dens reiser i dens øyne.
Det er en trekkfugl.
Før var jeg sammen med fuglen, nå er jeg med deg, og alt er godt.
- Skal vi begynne? - Ja, jeg har vært her siden halv.
Jaha. Jeg har undervist her i sju år.
Det var ikke min opprinnelige karriereplan. Jeg har studert ledelse.
Jeg var kjapt innom forretningsverdenen.
Jeg staket ut min egen vei og projiserte min personlighet inn i det uendelige.
Jeg utviklet min egen sportsteknikk som jeg kaller "mystisk sport".
Det handler i bunn og grunn om ... solidaritet mellom-
det indre og det ytre.
Det viste, det skjulte, det sagte, det usagte. Skjønner du?
Men ta "teknikk" med en klype salt.
Hvem kontrollerer hva når man jobber med så flytende begreper?
Og framfor alt deler det opp ting. Livet kan ikke deles opp.
Livet er bare energistrøm.
Ikke sant? Hva gjør du?
- Gjør? - Som levevei.
Jeg er skuespiller.
Ok. Topp.
- Vrient å få endene til å møtes? - Jeg klarer meg.
- Jeg har en skuespillervenn som sliter. - Vel, det kommer an på ...
Det viste og det skjulte må være din greie.
Det du viser, det du skjuler, siden av deg folk ser.
Ja, absolutt.
Sjelens speil, øynene. Ok, vi skal puste.
- Hva? - Puste.
All sport begynner med pusten. Stå parallelt med meg.
Hendene ut av lomma.
Ryggen til vinden. Jeg legger hånda mi på ryggen din-
- bare for å komme i kontakt med deg så vi puster sammen. Ok?
- Klar? - Ja.
- Skal jeg puste? - Ja, pust.
Du viser meg at du puster, men det gjør du ikke.
Ta det ytre, pust inn, og gi det tilbake.
DEN MODIGE
Han inntar snart scenen på et av Paris' største teater
Lyttende, med ydmykhet og profesjonalisme
Teater, hans nye utfordring "Livet handler om å ta sjanser"
"Jeg står ved hans side hvor han enn går" betror nyhetsanker-stjerna
- Hallo. - Hei, har du tid til å prate?
- Ja, jeg har to minutter. - To minutter er litt kort ...
Kom igjen, la meg høre.
Nei, det er bare at jeg ... Jeg kan ikke få det ut av hodet.
Jeg kan ikke la være ... å tenke på hele greia.
Hvilken greie?
På ... teaterstykket.
Det at jeg dro slik-
i all hast, og lot alle i stikken.
Jeg kan ikke la være å lure.
Hva lurer du på?
På det faktum at jeg vet at det var den rette beslutningen, -
for ellers hadde jeg rotet det til.
Men ...
På den andre sida ...
Regissøren er veldig talentfull, stykket ble annonsert ...
... og jeg dro min vei!
Ok, og så?
Ingenting, jeg deler bare mine spørsmål med deg.
Det er da ikke noe spørsmål der. Hva er spørsmålet?
Jeg vet ikke om det er et spørsmål eller ei, det er ikke poenget.
Det er ikke svart-hvitt. Skjønner du?
Nei, faktisk skjønner jeg ikke.
En lukket sak som vekker spørsmål i etterkant.
- Jeg vet ikke lenger ... - Saken er lukket, så vi nevner den ikke?
Selv om det plager meg og gjør meg dårlig?
Jo, men hva skal jeg si, annet enn å gå videre?
Prosjekter blir gitt opp hver dag, det er ikke så alvorlig.
Bare gå videre og få en ny start.
Du er der især for å komme deg, hvile og lese manuskriptene.
Regissører venter på svar fra deg.
For meg er målet: jobb, ring tilbake til folk og kom frisk hjem.
Og ellers ... Unnskyld meg, men det var du som valgte å stikke av.
Og hva så? Du besluttet å gjøre det i første omgang.
Fordi det betød noe for meg, jeg følte at jeg måtte gjøre det.
Og så stakk jeg.
Kanskje det ikke var så viktig likevel. Ser du?
Og nå er det sånn.
Så du dekker tapet. Ganske mye penger.
Plakatene, reklamene, lønnskostnadene, det tomme teateret.
Faktisk oppførte du deg ikke dårlig for noen. Dine hender er rene.
Ingen tvang deg til å bli med på det. Ikke sant?
Mange vil ha deg i filmene sine. Og du skal gjøre dem.
I første omgang for å betale det du skylder teateret.
La meg si noe. Det er ikke krise-
hvis du aldri spiller teater.
Hvem sier at skuespillere må spille teater?
Du lager film, folk elsker filmene dine.
De stopper deg på gata og sier det hver dag.
Hvis du ikke spiller teater, er det bare sånn.
Hei. Det kom en beskjed til deg i resepsjonen.
- Takk. - Ha en fin dag.
Hallo?
Hallo ... Alice?
- Ja, ja. - Det er meg.
- Ja, hei. - Går det bra?
- Ja, og du? - Ja, det er ...
- ... rart å høre stemmen din. Deilig. - Samme her.
Jeg fikk lappen din. Forstyrrer jeg?
Nei, slett ikke.
Vel ...
Hør her.
Jeg er glad for å høre stemmen din.
Samme her. Bor du her, altså?
- Ja, jeg bor her. - Ok. Hvordan visste du at jeg var her?
En som deg på et sted som dette ...
Alle vet det.
Og jeg som ville holde lav profil.
- Hvor lenge skal du bli her? - Ut uka.
På hotellet, etter at jeg fikk beskjeden din og vi snakket på telefonen ...
Da tenkte jeg på ...
... hva vi skulle si til hverandre.
Jeg kom på virkelig kloke ting.
Men ...
Jeg husker dem ikke.
Nei, ærlig talt vet jeg ikke hvor jeg skal begynne.
- Så jeg lar deg starte. - Jeg aner ikke.
- Ikke du heller? Vi har ingenting å si. - Nei.
Vel, det var kjekt å se deg. Ha det bra.
- Jeg nølte med å kontakte deg. - Jaså? Hvorfor?
Jeg tenkte: Kanskje han slett ikke bryr seg.
- Jeg? - Men så tenkte jeg: Jeg prøver og ser.
Hvorfor skulle jeg ikke bry meg?
Tenkte du virkelig det? Jeg er veldig glad for å se deg.
- Er du her for å forberede en film? - Nei, nei.
Nei, jeg er her fordi ...
Jeg hadde valget mellom å dra til Sveits og foreta et assistert selvmord-
- og å komme hit og få thalassoterapi, og ...
Jeg valgte det siste. Thalassoterapi først, så får vi se.
Din tur nå. Du bor her?
Og ...
Fortell meg om livet ditt. Er du gift, har du unger, jobber du?
- Jeg har bodd her i tolv år. - Jaha.
Tolv og et halvt, faktisk.
Og de to årene før, rett etter Paris ...
- ... bodde jeg i en lignende by. - Ok.
Ikke langt herfra.
Og etterpå flyttet vi hit. "Vi".
- Jeg ventet på det. - Det vil si mannen min og jeg.
Så jeg har vært gift med Xavier, -
- som er lege, de siste tolv årene.
- Fantastisk. - Men vi har vært sammen i 15 år.
Og ikke "unger", men ei jente. Emmy.
Hun er nesten 15 år.
- Jaså? - Ja.
Vi har nettopp kjøpt et nytt hus. Vi har renovert det mye.
Det er fortsatt mye å gjøre, men jeg liker det.
Som du hører, snakker jeg fortsatt elendig fransk.
Nei, hvorfor? Du snakker kjempebra.
Og helt uten aksent. Jeg sverger ...
- Tro meg, jeg har prøvd. - Men ingen fremskritt, det er jo sprøtt.
Vent. Etter 15 år synes jeg du snakker verre enn før.
Det er ikke sant.
Jeg erter bare.
Og piano? Du spiller vel fortsatt?
Ja, jeg spiller fortsatt piano. Ikke som i Paris, siden dette ikke er Paris.
Men det er stadig jobben min, ja.
- Så bra. - Livet her er rolig.
- Det er ikke mye å gjøre. - Det har jeg skjønt, ja.
Men vi har naturen, havet ...
Jeg er veldig lykkelig. Sånn er det.
Det er bra. Herlig.
Har du et bilde av datteren din?
Jeg har 4000.
Det er sprøtt.
- Så faren er rødhåret? - Ja.
Ellers ville det vært et problem!
Hun er vakker.
Veldig vakker.
Herlig, takk.
- Vær så god. - Takk.
Tusen takk.
Kan jeg be deg om en tjeneste? Er det mulig å skru av jazzmusikken?
- Selvsagt. - Takk. Sett på hva du vil.
Zumba, hva som helst, bare ikke ... Jeg har et problem med jazz.
- Ikke noe problem. - Takk.
Det stresser meg.
Ser du? Allerede ... Stillhet er bedre enn jazz.
Å nei!
Det er ikke sant, han spiller zumba. Han skjønte ikke. Unnskyld!
Kjempehøyt også!
Unnskyld, men da jeg sa zumba, var det bare en talemåte.
Sett på hva du vil, bare ikke jazz eller zumba.
- Og ikke RnB. - Greit.
Hvis du ikke vil sette på noe, er det også greit.
- Jeg sjekker om det er mulig. - Ok. Unnskyld.
Jeg er krevende som vanlig.
Herlig. Glimrende, tusen takk.
Ser du? Insistering ...
Det lønner seg.
Hvor var vi? Hva snakket vi om?
- Din tur. - Min?
Altså, jeg ...
Jeg har det også bra.
Ikke alt går bra, men alt i alt går det bra.
Sånn er det, samlet sett.
Hva er det som ikke går bra?
Hva som ikke går bra?
Disse, for eksempel. De høye vikene.
Grått hår, og disse. Jeg hadde ikke briller den gangen.
Alt det, hovedsakelig.
Det er nedslående å se seg i speilet.
Det er ikke like alvorlig som global oppvarming, så klart.
Det er ... sånn.
- Så det går bra? - Ja, jeg har ingen grunn til å klage.
Det ville vært latterlig å klage, men ...
... det gnager.
- Jeg vet at du har en sønn. - Ja.
Jules. Ja.
- Har sønnen din det bra? - Ja, han har det bra.
Han er 11 år, han går i sjette klasse.
Han er ... litt av en slabbedask.
Jeg var likedan på hans alder, så jeg later som jeg ikke bekymrer meg.
Men han har det bra.
- Du har ingen alvorlige sykdommer? - Nei, jeg tror ikke det.
- Du gjør meg litt nervøs nå. - Du har nok blitt undersøkt nylig.
- Ja, du kjenner meg. - Ja. Så alt er bra på den fronten.
- Ja. - Fortsatt sammen med samme dame?
- Ja, fortsatt. - Du gjør ting du liker.
Ikke sant? Du tjener bra. Ja?
- Fortsett, jeg ser hvor du vil. - Alt er bra.
Ja, du har rett. Du har rett.
Jeg hørte at du skulle spille teater.
Da jeg leste det, ble jeg veldig glad.
Jeg sa til meg selv: "Jøss, han turde! Han gjorde det."
Filmkarrieren går bra. Du kunne blitt i den lille komfortsonen din.
Men nei. Så ...
Jeg bekrefter, alt går bra.
Nå går det iallfall mye bedre, etter alt du har sagt.
De burde hatt et pakketilbud, thalassoterapi pluss deg.
- Hele pakken. - Neste gang angsten kommer ...
- Før du drar til Sveits, ring meg. - Ok.
Før Sveits ringer jeg deg. Det liker jeg.
Når jeg tenker på Sveits, tenker jeg på deg. Før Sveits tenker jeg på Italia.
Det endrer alt.
Nyt resten av oppholdet. Det var skjønt å se deg igjen.
Det var bra, men for kort!
Bravo! Tar du fortsatt artigbilder?
Jeg har det fra deg. Og bolognese-oppskriften din!
I morgen er 30 minutter der det ikke regner. Hvis du vil på tur ...
Er ikke 30 minutter for mye til å se alt som er å se?
Vi kan gå sakte.
Vet mannen din at vi har vært sammen?
Nei.
Han vet at før ham var jeg sammen med en som etterlot meg i ruiner.
Men om det var deg eller en annen, gjør ikke så stor forskjell.
Og han liker deg ikke som skuespiller.
Så tenk om han visste at-
- han utskrev antidepressiva til meg på grunn av deg.
Ville du at vi skulle møtes i dag for å fortelle meg det?
Det er mulig.
- Hva synes du om det? - Hva jeg synes?
Ærlig talt skjønner jeg ikke helt.
Til slutt møtte du en bra fyr.
Han liker meg ikke, men han er ... en veldig bra fyr.
Dere har ei skjønn datter.
Du trives med det du gjør. Dere har et nytt hus.
Du virker tilfreds.
Så jeg vet ikke hva du vil frem til med alt dette.
- Kanskje det var ment å gå slik. - Hvis det passer deg, vær så god.
Nei, jeg gjentar bare det du sa til meg i går.
For meg gikk det så bra som det kunne.
For deg var det kanskje ment å gå slik.
For da du begynte å få suksess, var det kanskje lettere, -
- til og med mer sexy, å ha en kvinne som kona di.
En kvinne som er suksessrik, veldig pen, veldig sterk, -
- i stedet for å bli hos en stakkar som meg, som ikke lykkes med noe.
En stakkar som deg, som ikke lykkes med noe?
Tror du det er sånn jeg ser deg?
- At jeg tenkte det da vi slo opp? - Vi slo ikke opp, du gjorde det.
Greit, hvis du vil.
- Det var du som dro. - Greit, da jeg dro.
Men ikke legg ord i munnen på meg.
En stakkar? Jeg har aldri sagt det. Aldri tenkt det.
Hvis det er det du tror, er det en annen sak.
Og ja, jeg prøvde ikke ...
... å finne ut hvordan du hadde det, hvor du var, hva du gjorde, med hvem.
Så hvis du vil, kan du kalle meg en drittsekk, -
og jeg vil gjerne si unnskyld for det.
- Det er lett etter 16 år! - Men nedlatende mot deg, aldri.
Vis meg hvordan du ville sagt unnskyld.
Unnskyld.
Er det alt?
- Er det unnskyldningen din? - Ja.
Nei, nei. Vi gjør det igjen.
En ny tagning, men prøv virkelig å gjøre den andre glad.
Med mer intensjon. Mer oppriktig.
Vær så god.
Alice, jeg ber virkelig om unnskyldning. Virkelig.
Unnskyld.
Takk.
- Kan jeg stille deg et siste spørsmål? - Ja, kom igjen.
Hvis en drittsekk ...
... hadde bedt deg ut på middag i kveld, for å si unnskyld, -
ville du takket ja?
Jeg ville svart ham: "Med glede." Men ...
... jeg kan ikke i kveld.
Og hvis han, ut over å være en drittsekk, var påtrengende-
- og bad deg ut på middag i morgen kveld?
Nok en gang ville jeg sagt: "Med glede."
Men jeg kan ikke da heller.
Da skal jeg i bryllupet til ei venninne jeg liker godt og som liker deg òg.
Jeg har allerede fortalt henne om deg. Sånn er det.
Det er viktig for henne at jeg kommer.
Så du snakker ikke om meg til mannen din, -
men du gjør det til vennene dine?
Bare ei venninne. Og det er ikke hvem som helst.
Kanskje ... i overmorgen?
Da har jeg dratt.
Vel ...
... da var det slik det var ment å være.
Skål!
Nå som dere vet hvor det er, er det bare å komme.
Skal vi ringe på forhånd?
- Skål for huset! - For oss!
Og for oss.
- Og for bursdagen til datteren deres. - Ja, jøss, tiden flyr.
En annen grunn til å treffes ...
Jeg vet ikke om hun har en type. Har Emmy en type?
- Nei! - Ser dere? Mamma sier nei.
- Bare spør mamma. - Spøk til side.
Jeg ville også drøfte Claires forslag.
Jeg ville diskutere det før jeg snakker med kommunestyret.
Jeg har tenkt mye over det. Tenkt så det knaker, som man sier.
Jeg synes det er en nydelig idé.
Alle kan få si hva de synes. Det er veldig interessant, jeg deler verdiene.
Ditt forslag om å ta figuren Anne de Poudoulec, -
- som har vært veldig viktig her siden 1400-tallet, og plutselig si:
"Til paraden foreslår vi at jenta som skal portrettere henne i år, -
skal være svart."
Det er virkelig sterkt. Unnskyld, men ...
- Unnskyld meg. - Jeg synes det er sterkt.
Men samtidig lurer jeg på om det kanskje er for risikabelt.
Jeg er enig med Xavier når det gjelder "for risikabelt", splittelsen.
Men samtidig, og jeg gjentar, Claire, forstår jeg fullt og helt ideen din.
Det er ikke bare tomme ord, jeg har tenkt grundig over det.
Det interessante med dette prosjektet er nettopp å skape debatt ...
Ja, men problemet er ...
Jeg frykter at det ikke skaper debatt, men at vi blir anklaget for ...
- Hei. - Hei, går det bra, kjære?
- Ja, og du? - Forstyrrer jeg? Hva gjør du?
- Jeg leser. - Manuskriptene?
Ja.
Ikke stor jubel akkurat.
Hvorfor det?
Foreløpig er den sosiale komedien ...
... ikke særlig morsom.
Og jeg ser ikke-
- hva som er sosialt med den. Men til sjuende og sist, hvem bryr seg?
Dialogen er ... helt håpløs.
Når det gjelder thrilleren, så sluttet jeg å lese halvveis-
- da jeg allerede hadde skjønt hvordan den endte. Det er alltid kjipt.
Hva handler den om?
Om en fyr som har et handikappet barn-
- og som etter en stund oppdager-
- at gutten hans havnet i en ulykke fordi ekskona hans-
hadde hatt en greie med ...
Det er gørr helt fra starten.
Jeg har ikke lest det, men du legger ikke mye innsats i det.
En fyr med et handikappet barn ...
Jeg vet at du vil si at regissøren er upolert.
Men han kan sine saker.
Den blir som en serie, den kommer sikkert til å slå an.
Og så, når du har gjort det, -
- overrasker du med sosial komedie-
- som visstnok har venstreorienterte verdier.
Det er klokt med tanke på prisutdelingene.
Jeg tror man må tenke sånn.
Den gode strategien er thrilleren og deretter den sosiale komedien.
Se. Dette er min venninne som jeg snakker med om deg ...
Altså ...
Jeg vil snakke med deg om deg.
Og jeg vil starte med et enkelt spørsmål:
- Hvor gammel er du? - 78.
Ja, det går unna.
Har du alltid bodd her?
Nei. Til jeg var 18 år bodde jeg i Vannes.
Så møtte jeg mannen min.
Vi fikk veldig fort et barn, ei lita jente.
Og så flyttet vi til dette området.
- Og jeg jobbet i postvesenet. - Hva gjorde mannen din?
Han jobbet i skattevesenet.
Og det gikk sånn-
- at to år etter datteren min ble født, fikk vi en sønn, så jeg sluttet å jobbe.
Og to år etter det fikk vi enda en gutt.
Så hvis jeg forstår det rett, hadde du tre barn da du var 22 år?
Ja.
Og hvordan gikk det med mannen din?
Han var snill, så det gikk greit.
- Det gikk greit. - Elsket du ham?
Det tenkte jeg ikke så mye over.
Han var snill og jobbet hardt, så det var jo viktig.
I familien min var faren min voldelig.
Så det var behagelig, han var behagelig.
Dessuten likte moren min ham, og jeg likte at moren min likte ham.
Fysisk sett ...
... var han ikke nødvendigvis ideell.
Men ... siden vi hadde det greit, -
- tenkte jeg ikke så mye over det når det gjaldt ...
Det virket normalt, litt som alle.
Jeg skal stille deg et spørsmål, -
- men du kan velge om du vil svare på det eller ei.
- Ja. - Det er et litt mer intimt spørsmål.
Var det ... vanskelig for deg å være i samme seng som mannen din?
Hvis han rørte deg, for eksempel?
Jeg tenkte ikke så mye over det heller.
Jeg tror at ...
Det var ikke akkurat noe jeg gledet meg til, men ...
Jeg gjorde det fordi det var en del av den ekteskapelige plikten.
Men faktisk ...
Jeg vil også si at ...
Jeg kikket ikke på andre menn.
Jeg hadde mer en tendens til ...
... å se litt mot den andre siden.
Og dermed aksepterte jeg situasjonen.
Den gangen virket det ikke ...
Det virket ikke normalt å se på kvinner.
Hva var det som gjorde at det en dag ble mulig?
Det som skjedde, var at mannen min ble alvorlig syk.
Han døde da han var 58 år.
Og så ...
Og etter det ble jeg ...
Jeg ble også syk kort etter.
Og jeg trodde ikke jeg ville bli frisk. Det var ganske alvorlig.
I den perioden tenkte jeg, og jeg sa til meg selv at ...
... jeg ikke var ærlig med meg selv ...
... som holdt dette hemmelig.
Jeg følte at jeg ikke var ærlig med barna mine eller familien min.
Og jeg følte også at jeg ikke burde ...
... betrakte det som noe unormalt.
Andre kvinner var slik, -
- og det var en del av visse personers liv.
Og som følge av det klarte jeg å innrømme det for meg selv.
Og da jeg kom til huset ...
Da jeg kom til stedet der jeg bor nå, møtte jeg Gilberte og innså ...
... at jeg følte noe spesielt for henne.
Ja.
Er Gilberte din ekte kjærlighet?
Ja, det vil jeg si. Jeg kan si at jeg har opplevd ...
... ekte kjærlighet.
- Du er veldig vakker. - Unnskyld?
Du er veldig vakker.
- Når jeg ser på deg ... - Det overlater jeg til deg.
- For jeg ... - Veldig, veldig vakker.
Du ligner en blomst.
- En blomst. - En blomst? Hvilken?
- En rose. - En rose.
Nemlig.
- En rosa rose. - Det er veldig snilt av deg.
Jeg blir rørt av det du sier.
Og samtidig ...
... vet jeg ikke hva jeg skal si. Så takk.
Ingen årsak.
Vel, hvordan går bryllupet ... spørsmålstegn.
Veldig bra! Og du?
Veldig bra også!
Jeg skulle gjerne presentert deg for Lucette og Gilberte.
Det ville jeg likt ... komma.
Men jeg drar i morgen ... punktum.
Hvorfor ikke i kveld?
Og hva vil du si til mannen din-
som ikke liker meg ... spørsmålstegn.
Han er ikke her. Kommunestyremøte.
Litt skremmende.
- På gjensyn. - Ja.
På gjensyn.
Kom.
Jeg har deg og du har meg etter håret på haka!
Fjellgreiene hans ... Det gjør jeg ikke. Det klarer jeg aldri.
Jeg er slett ikke på hans nivå. Han drev med friidrett som ung.
Å melde seg på og ikke fullføre ... Ærlig talt.
Jeg ville sett ut som et fjols.
Han bare kjørte på. Han satte opp farta for hver runde.
Han må trene hele tida. På et tidspunkt sa jeg til ham:
"Dette er ikke gøy lenger. Du er best, greit."
Uansett ... Det lukter godt iallfall.
Jeg tar en dusj.
Emmy! Jeg tar en dusj!
Etterpå spiser vi!
Unnskyld meg.
Ved fisken står det skrevet "Ikejime-metode". Hva er det?
Det betyr at vi får fisken levende.
Så dreper vi den her med en liten pigg.
Man holder fisken og gjennomborer hodet rett over øynene.
Fisken dør øyeblikkelig når hjernen blir gjennomboret.
Det er veldig humant da fisken ikke lider, noe den gjør på båtene.
Når fiskene blir fanget, blir de lenge i garnene eller båtenes kasser-
og dør av kvelning.
Til småfisk bruker vi en annen teknikk.
Vi stikker en tynn kniv inn i gjellene.
Med et raskt kutt går vi gjennom hodet, og hjernen sprenges.
Fisken mister alt blodet sitt og dør øyeblikkelig, uten å lide.
Smaken er enestående. Dere har aldri smakt noe lignende.
Vil du prøve det?
Jeg tar en vegetarcouscous.
Jeg er skuffet, men pytt. En vegetarcouscous til fruen.
Du fikk virkelig overbevist henne. Jeg vil prøve.
- Et glimrende valg. - Takk.
- Jeg er en stor fan av deg. - Takk.
- Du er en av yndlingsskuespillerne mine. - Det er snilt av deg.
Jeg liker alle filmene dine. Nesten alle.
De siste litt mindre. De to siste.
Jeg hadde litt følelsen av å ha sett dem før.
- Sett dem før? - Ja, men det er arrogant av meg.
- Det kan bli bedre. - Jeg er stolt av å ha deg her.
- Jeg er rørt. Jeg lar dere være nå. - Takk.
Ok, skål! For de siste filmene mine.
- Hva er det? - En visestubb.
- Ja. Det er ... bare en liten greie.
Jeg la telefonen ved siden av pianoet.
- Ditt stykke? Har du skrevet det? - Ja.
Greit.
- Ikke toppkvalitet. - Det gjør ikke noe.
Det er fantastisk.
- Det er en liten sak. - Det er fantastisk.
- Jeg vet ikke. - Jo, det er imponerende.
Takk.
- Det er snilt av deg. - Nei, jeg er ikke snill.
Det handler ikke om snillhet.
Jeg sier det fordi jeg virkelig synes det er fantastisk.
Hva er det?
Alt det finnes bare på telefonen min.
Og i hodet mitt.
På små papirlapper ... men gjemt inni meg.
Punktum finale.
Hvorfor sier du det?
Jeg vet ikke. Men det er ikke til noen.
Og det er min skyld hvis det ikke er til noen.
Jeg har gravd meg ned i et hull.
Selv her ...
Jeg angrer ikke på at jeg flyttet hit.
Men på at jeg ikke dro igjen.
Det angrer jeg på.
Så fikk jeg datteren min og ...
Jeg gjorde en bra jobb.
Men jeg ...
Jeg klarer ikke ...
Jeg klarer ikke å få ut det som er inni meg.
Skjønner du?
Jeg hadde ... Jeg hadde mange ...
Jeg vet ikke. Mange ambisjoner.
Og så forble alt gjemt inni meg.
Gjemt dypt inni meg.
Men ... det er bare min skyld.
Jeg skjønner godt at du ikke ble hos en som meg.
Ikke si sånt. Det er ikke sant.
Jo da. Jeg vet det.
Det er folk som deg og folk som meg.
Og det er sånn jeg er.
Hva er det?
Hvorfor reiste du ikke hjem i går?
Hvorfor?
Jeg dro bare ikke.
Kommer du til å dra en dag?
- Ja? - Ja.
Så hva er idéen? Hva?
Uansett er det ikke viktig for deg.
Du finner tilbake til ditt fine liv. Din fantastiske jobb.
Livet er lett for deg.
Du tar, du kaster, -
du drar.
Vil du virkelig at det skal ende slik?
Jeg vet ikke.
Kanskje, ja.
Er du klar over at ... det du er i ferd med å gjøre, er veldig dystert.
Livet er sånn.
Iblant er det dystert. Veldig dystert.
Alice, det er meg.
Jeg vet ikke om du kommer til å høre denne meldingen eller ei, -
- men jeg visste ikke hva jeg skulle svare på spørsmålet-
om hvorfor jeg ikke hadde dratt.
Jeg vet stadig ikke om jeg kan svare.
Men det var åpenbart en veldig dårlig idé ikke å dra.
Denne gangen vil jeg ikke vente 15 år med å be om unnskyldning.
Så unnskyld.
Jeg vil også fortelle deg-
at jeg ikke skal spille teaterstykket.
Ja, jeg trakk meg fra prosjektet som en taper.
Den eneste grunnen er at jeg er redd.
Redd for å drite meg ut. Redd for ikke å slå til.
Redd for å skuffe.
Det er ikke veldig høyverdig, men sånn er det.
Jeg har jo suksess med filmene mine, min lille fanklubb.
Sannheten er at jeg bare er en ordinær fyr. Sånn er det.
Jeg vil bare fortelle deg det før jeg drar, -
for å være minst like ærlig som deg.
På gjensyn, Alice.
Oi, bilen har brutt sammen foran hotellet ditt.
- Hei. - Hei.
Går det bra?
Jeg tenkte at vi for en gangs skyld-
- kunne forlate hverandre på ordentlig vis.
Det var godt å se deg.
Jeg er glad for at jeg hadde motet til å gjøre det.
Alt var bra.
Jeg har ikke gjort det lettere for meg selv til senere, men ...
Jeg angrer ikke på noe.
Denne tilfeldigheten var bra.
Men ... Det var slett ikke tilfeldig.
Det var fullstendig organisert.
Jeg tenkte at du en dag ville trenge litt thalassoterapi, så ...
Jeg flyttet hit. Jeg fant meg en mann, jeg fikk et barn.
Og jeg fikk bygd et hotell.
Det krevde mye organisering å se deg igjen.
Lov meg at du aldri kommer tilbake.
Ok?
Tekst: Anna Bjørshol Oneliner