Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EL QUE ESTEU A PUNT DE VEURE ESTÀ BASAT EN FETS REALS
Tireu la primera pedra, per què no?
Però aquesta és la meva història, i tenia motius honrats.
Ep.
Escolta'm.
No trauré importància al que vam fer. I dic "vam"…
EX-CEO
…però no revelaré noms, tret del de la Liza Drake.
L'entrevistaràs?
D'acord. Bé, el que has de recordar és que, en fi,
no som Purdue Pharma.
No hem matat mig país.
Som al 2011 i, rigorosament, no som part de la crisi d'opioides.
El Lonafen no era una droga de carrer.
Però la gent sent "fentanil"
i perd tota objectivitat, hòstia.
"Per Déu! Venies fentanil?"
Com si jo fos el Chapo.
Sabeu qui va crear el fentanil?
EXAGENT COMERCIAL
Una mare. I us diré la veritat, em va salvar el cul
que la Liza em rebentés la pelvis amb un cap gegant de nadó.
La Liza Drake?
EXMETGE
Em va inventar ella.
De vegades, desitjava que tingués un accident d'avió
i d'altres desitjava que morís de manera més lenta i dolorosa.
Mira, el cas és que a la Liza no li importava una merda…
ningú.
En aquest sentit, per mi era com de la família.
Què vols, Randy?
- No et convé provocar-me. - Per què no?
M'estic esforçant a ser amigable pel bé de ma filla.
"Ma filla."
M'encanta. Sembla que te n'hagis ocupat algun cop.
- Què t'empatolles? - Què, tia?
Porta la Phoebe a Savannah ja i te la deixaré cada tres caps de setmana.
Per què? Ella no vol. No ho vols ni tu.
Aquí té una casa preciosa en un solar de 2.000 m² i accés a la platja,
i tu tens un cotxe.
Què té, sense mi?
Ets en un bar?
No ben bé.
- Liza! - He de penjar.
Liza.
Entesos. Espera.
Com quedem?
- Collons, Pete. - Una recepta. Cent micrograms.
- És culpa meva. - Cent!
- No hauria d'haver agafat el telèfon. - Si no és res!
- Cent micrograms! - Ja. Calma't, va.
- Jimmy! - Vinga, home.
- Em trucaràs demà? - No és probable.
- Collons! - Ei, hola.
No t'hi molestis. No estic d'humor per a balls eròtics.
Ni jo, necessitava baixar de l'escenari.
- Igualment no pagaré per un ball. - No te l'estic oferint.
Vols jugar a un joc?
Juguem a un joc? Només una partida. Deu dòlars que et derroto.
Home, ho pots intentar, però…
a l'institut feia combat cos a cos.
D'acord, a veure…
Si ets en aquesta merda de lloc, no estàs ficat en finances.
Diria assegurances, però les Ferragamo són massa bones.
Potser en cotxes?
O ets un visitador mèdic.
Tenia un do per llegir la gent.
Et feia sentir molt valorat i comprès
d'una manera molt potent,
i 45 minuts després et faltaven 2.000 dòlars.
I de sobte, abans que el pogués atonyinar, va fer una cosa brutal.
Un moviment brutal.
I va posar el cap entre les meves cuixes de nen de 13 anys
i, hòstia, va començar a fer…
Com el puto Pac-Man.
I em vaig adonar que l'afable diaca estava intentant,
com ho diria,
mossegar-me la tita.
Ton pare va intentar mossegar-te la tita?
No, no és el que et penses. Ell era…
un tio adoptiu.
És espantós.
Quina història més horrible.
Home, té un final feliç.
Es va empassar alguna dent abans d'arribar-hi.
Sí?
Senyor!
Escolta.
Segur que algun imbècil t'ho diu a cada torn,
però et puc treure d'aquí.
Em conformo que arribis a casa sencer.
- Destiny! Et truquen. - Me n'he d'anar.
- He de marxar. - Escolta. M'agrades, d'acord?
Vine a treballar amb mi.
Et posaré 100.000 dòlars a la butxaca enguany.
- De debò? - Sí.
Ei, et truquen!
Si menteixo, deixaré que em facis un petó on vulguis d'aquest cos perfecte.
Destiny! Et truquen!
- Ostres, què ha passat? - Mama, ho sento molt.
Tranquil·la.
- No, perdona. - Què ha passat?
Ha sigut una estupidesa, i ara ens faran fora.
Ningú us farà fora.
Estem bé. Mare meva, què ha passat?
Em sap greu, si aquesta falta no mereix una expulsió, no sé pas.
Quina falta ha comès?
Quina prefereix?
Dur focs artificials il·legals a l'escola.
Perdó, només per aclarir-ho:
tècnicament, no eren focs artificials ni il·legals.
- Són del súper. - No és la qüestió.
Ha posat en perill a tots els estudiants de l'escola.
Ostres. D'acord.
Li puc rebatre?
Diria que cap alumne corria perill. Eren a l'altra banda del carrer.
- No eren ni a l'escola. - Prosseguim.
Marxar de l'escola sense permís.
Sí, això sí. I ho he buscat en el reglament
i vostè ho podria deixar en una advertència, si volgués.
O cinc dies de suspensió.
Mare de Déu.
Ho deixem en un dia?
A mi em sembla massa sever, però ho puc acceptar.
Perdoneu.
No passa res, nenes. El cap alt.
- Tres dies? - Sí. I les volia expulsar.
- Ens ha sortit bé, saps? - És un puto malson.
- Qui les vigilarà? - A mi no em mireu.
Ningú t'està mirant, Jeff.
Col·lega, de fet, et faria res…?
No passa res. Tot anirà bé. Entesos?
M'han fet fora per no acabar el torn, així que estic lliure.
Que ràpid. Fins i tot per ser tu.
M'insultes i em menysprees, hòstia…
Et recordo que vas dir una setmana. Han passat dos mesos.
Em sap greu estar gastant-te el sofà del garatge, d'acord?
I ni mencionaré els diners.
Doncs ho acabes de fer. Ja te'ls tornaré.
- Entesos? Els recuperaràs. - Meravellós. Genial!
- Com? - Aviat!
Resulta, Andy,
que la teva germana i jo estem a punt de prosperar molt.
Ah, que bé.
Sent models de càmera web? Suplantant identitats?
La Liza ha inventat una genialitat per vendre els meus productes cutanis.
- Molt intel·ligent i creatiu. - Para. No.
No pararé. Perquè és increïble. Una aplicació.
PRODUCTES DRAKE PER A LA PELL
I amb un truc publicitari:
la gent es podrà fer una foto de la seva cara i pujar-la.
Analitzarà el tipus de pell
i seleccionarà una combinació dels productes de la mare. Mola.
- T'hi deus haver estat hores. - Sí. I saps què?
La tecnologia és molt més important que la cosmètica.
És com el disseny interior, és telemedicina.
Ara ets un geni de la tecnologia?
Liza, la teva vida és un desastre.
Ves a la merda, Andy!
Saps què? Fot el camp de casa meva!
- Molt bé! - N'estic farta!
- No ho diu de debò. - I tant.
- No… - Agafa les coses. Ets la següent.
Per Déu.
- Hola. - Hola.
Som-hi. No passa res.
…hauríem acabat a la presó.
- Però ma mare… - Ei! Phoebe.
És ma mare. La va convèncer amb un truc mental.
- I només és una suspensió. - Caram.
- Toca anar a dormir. Anem. - És en Sidney.
- Treballa en barques, va caure d'una i… - Ja.
…es va trencar el braç.
Sí, entre altres triomfs.
Hola, soc la Camille.
- Us mudeu aquí? - Sí, aquí davant.
D'acord. Sabeu què?
Tinc una cosa per a vosaltres
Hola.
Hem conegut la cèlebre Phoebe, que va calar foc a l'escola.
Bé, només el bosc.
S'han de cremar de tant en tant.
- El cicle de la vida, oi? - Sí.
- Benvingudes a l'illa D. - Ah, gràcies.
És que sol haver-hi soroll, aquí?
- Una mica. - D'acord.
- Que maca. - No cal.
Ja tinc una manta. Però gràcies.
És un edredó.
No podem prendre't l'edredó. Gràcies.
Quedeu-vos-el.
Està passant per una obsessió amb en Robin Hood
i es pensa que som els rics.
- D'acord. - És clar.
- Agafa'l. Gràcies. - Sí.
- Gràcies. - Gràcies.
- Gràcies pels taps. - Sí, gràcies.
- Dona'ls les gràcies pel suc. - Gràcies.
- Un plaer. - Si necessiteu res, aviseu.
Fa el que sigui per un suc.
Adeu.
- Molt bé. - Gràcies.
Entatxona-ho bé!
- Estàs contenta? - Sí. I tu?
- Sí. - D'acord.
Vols una amanida de cine?
Genial.
Passa'm el comandament.
No deixaré de creure en mi.
No deixaré de creure en els meus somnis.
Faré que la meva vida valgui la pena.
Hola, Sr. Brenner.
Soc la Liza Drake. Va ser un plaer conèixer-te ahir.
Espero que et trobis bé.
Truco per l'oferta de feina que em vas oferir ahir.
Si em volguessis trucar a aquest número, seria increïble, fantàstic.
Espero que tinguis un dia fantàstic.
I…
Sí, adeu.
Mama.
Au, que te'n sortiràs.
Sí. I tant, que te'n sortiràs.
Tu ets així.
No es tracta de diners.
Bé, en part, sí,
perquè finançaran l'OPI més gran de l'any.
De què es tracta?
Que quan es jubilin i mirin enrere
podran dir: "No he sigut només un col·locador.
He sigut un heroi."
Si és tan fabulós, per què tenen la penetració de mercat per sota de l'1 %?
Perquè no tenim diners per competir.
LA COMPETÈNCIA
Praxiom: dominen el sector del dolor irruptiu
amb una piruleta de fentanil tan tòxica i ineficaç
que tenim el deure moral de donar-los pel cul.
Et podreix les dents i triga 45 minuts a fer efecte.
El Lonafen en triga cinc. Apareixerem com els grans herois.
I quan et cremen els ossos, aquests cinc minuts són un regal del cel.
Però aquesta mena d'esprai bucal és fentanil, no?
- I ha matat mig Ohio. - No.
L'estudi de l'Hospital General de Massachusetts
declara que el risc d'addicció i sobredosi és menor a l'1 %.
El deute actual de Zanna és de 35 milions de dòlars?
Ens n'havíem polit 80 milions.
Tot de la butxaca del Dr. Jack Neel, el multimilionari més bondadós del sector.
Si tenen en compte el pronòstic de penetració de mercat
després de l'OPI del 22 %, o fins i tot del 26 %…
Se'n va anar a la bancarrota aviat gràcies a aquesta fàbrica de rebutjos:
el CEO, l'Eric Paley.
Posem un mínim de mil milions.
Com veuran en el desglossament de la SEC, ens esforcem per instruir els metges,
però tenim dificultats en les àrees de capitalització…
El vicepresident de màrqueting,
un caragirat contractat per la seva habilitat sobrehumana
de fer-te voler comprar el contrari del que et ven.
L'últim any estàvem com gat i gos per la promoció de director general.
La despesa de màrqueting de 10 milions podria tenir prou acceptació
per part de metges, pacients i tercers asseguradors
per fer Lonafen lucratiu.
Mirin, ho sento.
Com si treu líquid sagrat, això.
Ningú ho recepta.
Arribats a aquest punt, per vendre-ho
cal algú amb un fons de finançament per introduir-ho al mercat.
Perdonin.
TIA DEL BAR
Oi?
Qui és aquesta?
És una venedora de J&J. Disculpeu.
No havíem congelat les contractacions?
Soc la Liza Drake. Hola. Sento venir sense avisar.
- T'he trucat… - L'adreça no és a la targeta.
Ni al web. Els de la Secretaria d'Estat m'han donat les dades per telèfon.
Escolta, m'ho he pensat. Acceptaré la teva oferta apassionant.
Duus el currículum?
- Sí! - Vine.
- Només dos anys d'institut? - Ho vaig deixar per ficar-me en vendes.
- Cutco? Ganivets a domicili? - Sí.
I altres tipus de ganivets també.
Amway, Avon, Mary Kay.
Presidenta de Green Rock Enterprises. I això?
La idea era suprareciclar residus porcins carbonitzats
i fer articles de cartó guix sostenible.
Estava força bé.
- Feies cartó guix amb merda de porc seca? - Gairebé.
Tenies un restaurant a Savannah? Com va anar?
Funciona bé.
Proporciona bons ingressos per al meu ex.
Vinga, dona'm una oportunitat.
Una. Si us plau.
Dona'm una oportunitat.
- Tens això en un Word? - Sí.
Té.
EXPERIÈNCIA AJUDANT D'INVESTIGACIÓ EN BIOQUÍMICA
GRAU DE CIÈNCIES EN BIOQUÍMICA
DOLOR I GUANYS
1989-1993, HONORS: CUM LAUDE PER LA FUNDACIÓ NACIONAL DE CIÈNCIES
Cum laude en Bioquímica… Però si has… No he…
DOCTORAT
Si amb prou feines em vaig treure l'institut.
- Anem. - Per Déu.
- Ei, Pete, podem parlar? - Vinga.
- Sents? - Dr. Neel!
- Perdó. Li presento la Liza Drake. - Hola!
- Hola. - Acabo de llegir el seu article.
És…
En soc una gran fan!
És molt amable.
Molt de gust.
D'acord.
- El gust és meu. - És clar. Sí.
Bé…
És la seva dona? Renoi.
Quin somriure tan bonic.
Sí. Gràcies. Ja deus saber la història.
M'encantaria que me l'expliqués vostè.
Doncs…
- Vam estar 40 anys casats i… - Bufa.
la Zanna era vital per mi,
veritablement.
Sí.
Llavors li van diagnosticar càncer de fetge.
Tot i que podia acceptar que es moriria,
la idea que morís no només amb dolor,
sinó tement el dolor.
No ho podia acceptar.
Per això vaig crear Lonafen, per donar a altres pacients de càncer
l'ajuda que no li vaig poder donar a ella.
Ja.
T'uneixes a una temptativa condemnada al fracàs.
Sí. Sense penediments.
Si el vaixell se'n va a l'aigua com sembla
només cal que apuntem cap a un iceberg en què creguem.
I, sigui com sigui, no podria estar en millors mans que les del capità Pete.
Gràcies, senyor.
De res.
Bé, tingui el meu currículum, per si el vol.
No és necessari.
- Genial. Entesos. - Molt bé.
Estic contractada?
- Estàs contractada. - Fins aviat.
Molt bé, cap.
- Ho faràs molt bé. - Gràcies.
- Bona feina, Pete. - Gràcies.
- No vas dir res de l'iceberg. - És una mica dramàtic.
- Un mal trimestre. - Quina ensarronada.
- Què et pensaves? Soc de vendes. - I el fàrmac màgic què és?
- Morfina? Aspirina retocada? - Alto.
- Ei, Brent. - Ei. Soc la Liza Drake.
En Pete t'hauria d'haver dit que no contractem.
Digues-ho al Dr. Neel. L'ha contractat ell.
El sou és de 7,60 dòlars. Et pagues els desplaçaments.
Tens una setmana.
Per fer què?
- Inventar-te un metge. - Què vol dir això?
Fes que un metge recepti el fàrmac. Una recepta.
I si no puc?
- Al carrer. - Genial.
Seguretat laboral nul·la, el salari és la meitat del que feia d'eventual…
El salari és per a sòmines.
Les comissions et duen al paradís. Saps què facturem per una dosi sencera?
- Què? - 40.000.
- L'any? - El mes.
Em puc endur 48.000 l'any amb un pacient?
O mig milió amb deu.
Això és real?
Depèn de tu. Et menges el que caces.
Hi ha un bitllet de loteria amb poques probabilitats sota mil rebutjos
i has de tenir la determinació i els ous d'ajupir-te i rascar-lo.
Ho he entès.
És el cap de setmana. Que no m'avergonyeixi de tu.
El Lonafen és un medicament revolucionari
per tractar el dolor irruptiu de càncer.
Un assaig clínic independent de dos anys de l'Hospital General de Massachusetts
dirigit pel Dr. Elliot Hartigan
va descobrir que el risc de sobredosi i dependència
en pacients que utilitzen Lonafen era inferior a l'1 %.
El Lonafen és el primer esprai de fentanil sublingual.
S'aplica sota la llengua perquè l'artèria sublingual l'absorbeixi
i el transporti al flux sanguini en només cinc minuts.
És l'alleujament més ràpid que existeix sense injeccions.
- Què fas, Pheeb? - Quan el dolor s'aguditza…
És un xat restringit de visitadors mèdics.
"Teniu consells i trucs per iniciar-se en vendes?"
D'acord.
- "Estimada novella, una brusa escotada…" - No.
- "…i sostenidors d'augment…" - No!
"…han sigut la norma els últims vint anys."
- No, para! Para! - No!
Ho has de sentir, entesos?
No m'ho puc creure.
"Ves a l'habitació de medicaments,
despullat i espera el doctor agenollada…"
És de bojos. Ets una nena.
I no vull que llegeixis això!
No!
Para.
No et sembla graciós?
"El metge fastigós a qui venc m'està tirant la canya…" S'ha acabat.
Gràcies. Deixa fer a la mama. Tot bé.
- No, dona-me'l… - No ho pots veure.
No ho tornis a fer.
Ho sento.
Deixa'm concentrar.
Entesos.
Obre el maleter.
Què dus a la caixa?
A què fa olor?
A lasanya d'espinacs i pastís de poma.
- Com que és un dinar de feina. - Phoebe, en Pete.
- Hola. - No tens escola?
- No. M'han fet fora. - Suspès.
- I això? - Incendi.
- Que no. - Ostres, mola.
On anem?
La Clínica Lakeland per al dolor.
El cau de l'inimitable Nathan Lydell, el dels nou milions de dòlars.
És el que va receptar a la competència l'any passat.
Bufa. Que tèrbol, per Déu.
Aquest, amigues meves, és el dels nou milions.
Escoltin, és més segur que l'aspirina.
I actua més de pressa, els podran reduir altres medicaments.
Així no estaran tota l'estona absents, podran estar presents.
"És un regal, una benedicció." Això ens diuen.
Ens ho diuen els pacients i les famílies. Què me'n diu?
Increïble.
Genial, per si se li acudeixen pacients, li deixarem uns cupons. Veiem com va…
No, em referia a això. Com es diu?
Pastís de poma.
Toc-toc.
Ei, està viva.
No vas rebre la meva trucada?
Ai, Nate. Em sap molt de greu.
Vam fer un retir corporatiu a les illes Turks i Caicos,
però la pròxima vegada, tu vindràs amb mi.
Som-hi, t'he d'explicar moltes coses.
Anem a l'oficina.
- Creia que anava bé. - No importa. Praxiom el té dominat.
Perquè té galetes?
Foteu-vos.
Li recorda a una de l'insti en qui solia pensar quan es tocava,
però ara talla el bacallà ell.
Un cafè amb llet i xarop d'Snickers doble. Vull tornar a parlar-li del Lonafen.
És el més ràpid per al dolor irruptiu.
- Fa efecte cinc minuts després… - Ja la contactaré.
Va 45 minuts més ràpid que el Xeraphen. S'ho perdrà!
La Dra. Chen té tot el dia ple.
Podria ensenyar-li només l'assaig clínic, si us plau?
O… Sap què? Li puc deixar això.
Tenim tantes coses genials. M'encanten els bolis. Són graciosíssims.
- D'on ve? - De Zanna Therapeutics.
En vol algun pels fills?
No. No sap que la indústria va prohibir això dels obsequis fa anys?
CENTRES PER AL DOLOR
ALLEUJAMENT DEL DOLOR
Dr. Lanning, podria presentar-li un fàrmac…?
Bon dia, doctor. Ep, trigarà un segon, només.
D'acord.
- Moltes gràcies per esperar. - I tant.
Ho has intentat.
És espantosa.
Sí.
Pheeb?
Pheeb, estàs bé?
- Sí, per què? - Estaves badant.
Com va, guapa? Ei.
Hola.
Perdona. A veure…
Mare meva.
No passa res. Està bé.
No passa res. Necessita espai. Està bé.
- Ja està. - Us duc res?
No passa res. És una convulsió. Està bé.
No passa res, vida. Mira'm.
Mira'm a mi. Ja està, vida.
Soc aquí.
Ja està, vida, ja està.
Així que et passa alguna cosa, eh?
Em passa que tinc epilèpsia.
L'epilèpsia és la diagnosi general
per dir: "La Phoebe té crisis i no sabem per què."
Jo sé per què. Per això d'aquí.
- És un tumor. - No és un tumor. No és càncer.
En diem MAV, malformació arteriovenosa.
És un embull de vasos sanguinis.
Quan la sang retrocedeix es dilata i pateixes una crisi.
I… què podem fer?
Doncs espero que res.
Aquest sembla petit i estable.
De vegades, els MAV de la infantesa es redrecen durant la pubertat.
Quin fàstic.
I si no es redreça?
Doncs l'haurem d'extirpar.
L'opció A, que està bé, és fer una craniotomia.
És a dir, obrir el crani de la Phoebe
i treure el que no és un tumor amb una cullera de meló.
Si no, l'opció B…
…es fer una cirurgia d'invasió a través del nas.
Menys risc, invasió mínima, no hem d'obrir ni moure el cervell…
L'entrebanc era que l'assegurança pública no cobria l'opció sense culleres de meló.
I no cobreixen l'opció de cirurgia invasiva,
la radiació ni la teràpia postoperatòria.
Però per ara, a menys que hi hagi una altra crisi,
marejos o mals de cap, no cal veure'ns fins d'aquí a sis mesos.
Mentrestant,
vull que descansis molt i et prenguis els medicaments.
I vostè miri de donar-li un entorn tranquil i estable.
No és per sempre. Dos mesos com a molt.
- Buscaré una feina decent i estable. - Dos mesos?
Serà al·lucinant. Serà genial.
Es pot saber què fas?
Com que tu també feies sorolls sense sentit.
A veure, intento fer el millor per a tu…
El millor? I vols que visqui amb gent malvada?
Ton pare no és malvat. Vinga.
- La Diana sí. - És normal.
No, no és normal, mama.
Diu coses perverses de tu.
Ah, sí? Què diu?
- Diu… - Què? Digues-ho.
Digues-ho.
Diu que ets…
una desgraciada i…
una sangonera i una mala mare.
Que estúpida.
- Per Déu. Ei, Pete. - Ei!
Tinc la ubicació de l'iPad.
M'expliques què fas a 50 km de la teva zona?
M'ha sorgit un imprevist i…
He contactat amb tots els de la llista. I res. Així que…
Gràcies per l'oportunitat. Et deixo l'iPad a la bústia?
No, és inacceptable! T'he pagat per cinc dies…
I amb quatre m'han rebutjat tots els peixos grossos de l'estat.
Doncs que tornin a rebutjar-te! Em sents?
Fins a les cinc en punt ets meva!
Estic portant la Phoebe amb el seu pare, a Savannah.
Per sort, Savannah no es mourà de lloc!
Tens l'obligació de pencar fins a les cinc o t'arruïnaré la puta vida!
T'arrossegaré al jutjat de pau. Et…
Hola?
Què fem, ara?
Ens aturarem dotze minuts per asserenar-nos. Entesos?
- Per què? - Perquè no em demandin.
Tu calma't, si us plau.
D'acord? Si us plau.
D'acord.
Mira, és el Dr. Tèrbol.
Bloqueja les portes.
No, això és una conversa circular i m'estic cansant de tenir-la.
Ho dic sempre. L'acord prenupcial és hermètic en la manutenció del cònjuge.
D'on treu que ha de ser un 40 %?
Escolta… No.
Una dona amb sort. El meu ex es va quedar el negoci.
Ei.
La del pastís de poma.
No pateixi. No li vendré res. Vinc a buscar la carmanyola. Puc?
Sí?
- Sí. - D'acord.
Rei. Si no li expliques els efectes secundaris, ho faré jo.
No vull entrar en el tema.
És el que hi ha.
- Ei, Matt, què hi ha de nou? - Les llagues a la boca.
- No passa res. - Sí, que passa. Quasi no pot parlar.
Vaga constantment com un zombi,
xarrupant sempre aquesta piruleta i no funciona mai.
- Sent dolor constant. - Ja.
Té pinta que hauríem d'abaixar la dosi de Xeraphen.
Serà el millor.
Puc sortir d'aquí, si us plau?
- Tens dolor? Les llagues… - No!
No marxis. Un segon.
Perdoni, per casualitat l'he sentit parlar amb el pacient.
Per què coi no l'ajuda?
- Com es deia? - Liza Drake.
Això de les llagues, del temps d'espera… El Lonafen és millor en tot això.
No li vull vendre res. Ho he deixat.
Però no hi veig el sentit, hòstia.
Per què ningú vol receptar un fàrmac més bo?
- No ho entenc. - Escolta, Liza.
La realitat és que no podem canviar-los la medicació
cada vegada que en surt una de nova.
- El Xeraphen sabem què és. - I que és horrible. L'hi acaba de dir.
- No sé si Lonafen és millor. - No sap res. No vol ni considerar-ho.
Perdonin…
Què estan dient?
És químicament idèntic al que ja et prens,
però fa efecte abans, suposadament, i t'hauria de solucionar les llagues.
No n'estic segur.
No n'estava.
Només sabia que tenia por, constantment.
I no soc espantadís.
Era auxiliar sanitari de l'armada, servia amb la infanteria de marina a l'Iraq.
Vaig veure de tot i vaig superar situacions físiques dures,
però no vaig tenir mai por.
No vaig tenir mai malsons.
I quan em vaig posar malalt…
tenia una por brutal, hòstia.
Perquè el mal no t'agafi desprevingut
arribes a un punt que vols estar tota l'estona col·locat.
Mama.
Podem menjar alguna cosa?
A la sala d'espera.
- Però… - A la sala d'espera, ja!
Sí, entesos.
Entesos?
Haurem de tornar a començar amb 100 micrograms
i anar veient si cal apujar la dosi.
Les primeres setmanes seran dures.
Molt bé, gent.
Òbviament, tots hem vist les mateixes xifres.
Per tant, ja deveu saber què diré.
- La qüestió és… - No.
D'acord, bé, per tal de reduir despeses
durant un període curt…
- Una vestimenta poderosa. Què vols? - Res.
He aconseguit una recepta.
- De qui? - Del Dr. Lydell de Lakeland.
- Caram. - I una merda.
Que sí.
- Comprova-ho. - Ho comprovo.
Cent micros. Una puta misèria.
No és cap puta misèria.
Ha deixat prenyat el tio dels nou milions.
- Creus que està prenyat? - Sí, força.
T'ha dit clarament que receptarà més Lonafen?
Volia venir al programa d'oradors i li he dit que genial.
Li has dit que en teníem un?
No, dic que ell llançarà el programa,
i serà al·lucinant.
Els programes d'oradors són el secretet obscur de les farmacèutiques,
però ni són un secret ni són res petit.
En què consisteixen? En fer volar receptadors
fins a la platja Pebble de Hawaii i, si ho fas tal com mana,
algun imbècil llegirà unes diapositives a tota pastilla
perquè tothom pugui tornar a lligar amb visitadors mèdics i entrompar-se.
Tornen a casa i et recepten el fàrmac.
És un frau legal,
i ho feia tothom.
I també ho hauríem fet.
Però no teníem ni cinc.
Els hotels, els vols, el càtering…
Qui ho reservarà?
- La Kathy? - Catherine.
No cal que sigui un malbaratament.
Condueix un PT Cruiser, s'està divorciant i se sent sol.
Adorarà que el mirin encara que sigui a la parada de tacos.
Ni de puta broma.
VUIT-CENTS AMB ZERO CÈNTIMS
El problema que tenim és que el terra està deformat.
Segurament anirà tort per aquí, i aleshores…
Tinc una idea.
A prendre pel cul en Brent Larkin.
M'encanta. Com?
Fem l'acte, barat i ho paguem nosaltres.
- No… - Per què no?
No vull anar al carrer.
Vull dir baratíssim. Paguem, no sé, 400 cada un.
És una comissió del 10 % sobre nou milions l'any.
I l'idiota no s'enduria res.
- Vinga. - No ho sé.
Què és el que no saps?
Un savi va dir: és un bitllet de loteria.
Tingues la determinació de rascar-te els ous.
Mira aquell tauló. Sentiràs el ding tan maco.
- Sentiràs el ding. - Em caus bé.
Molt bé.
A LES 20:00 EN PUNT!
Ei!
T'he guardat lloc.
I els metges?
La meitat no podia venir, la resta no s'ha presentat.
Merda!
I en Lydell?
Li anava a trucar i dir-li que no vingués,
però és la teva presa, te'n deixo el plaer a tu.
No. Hem de fer aquest acte.
Hem cagat fora de l'orinal i ara ens hi rebolquem, això és l'acte.
Tenim la sala, el menjar!
I un full d'assistència que ha de tenir noms de receptadors
si no volem una visita dels federals.
Hola! Algú d'aquí és metge?
Jo soc podòleg.
Ell és un curandero. Jo soc podòleg.
Vol fer unes costelles i una copa de vi amb mi?
Jo diria que sí.
Sí? Vostè també?
Ei, Liza! Creia que passaríem l'estona junts. Va!
- Ara vinc. - Ei, on vas?
Ho sento molt, Liza. Hi ha hagut un accident a la 4.
Cap problema. No pateixi gens.
Ja ha marxat tothom?
Dr. Lydell, jo l'entenc.
Escolti. Ei, com està en Matt?
- Què? Qui és en Matt? - El pacient. Li funciona el Lonafen?
- Què? - Com està?
Vinga, digui-m'ho.
El vaig veure ahir.
Va dir: "L'hauria d'apallissar per no canviar-me la medicació fa mesos."
No és conya.
Va funcionar tal com ella va dir.
Em va tornar la meva vida.
I ara li traurà la medicació?
No faré cas d'algú que ha organitzat un programa on no ha assistit ningú…
Ha sigut un desastre. Ho entenc.
Escolti, vostè es mereix un gran acte. Enorme.
L'han d'escoltar altres metges.
Aquells tios?
No, ells no. Són podòlegs. La indústria.
La indústria… ha de saber que tot i que Praxiom creu que el domina,
igual que domina tot l'estat,
vostè va receptar el correcte per al seu pacient.
Ja l'he receptat. Què més vols?
No, vinga.
Vull saber com fer que els metges receptin el millor fàrmac.
I que et paguin?
I tant. Així ha de funcionar el mercat.
Ara mateix està podrit.
Ajudi'm a canviar-lo.
Va, ajudi'm a canviar-lo.
Com?
No ho sé. Comencem amb costelles fredes i uns podòlegs trompes.
Li dic: "No soc prediabètic, només vull una colonoscòpia."
I ja estava. Havíem penetrat el mercat.
Ja sé qui vull que em porti a casa!
Sí!
Ja sé qui vull que em porti a casa!
Ja sé qui vull que em porti a casa.
Porta'm a casa.
I veig la silueta dels dits del peu d'un tio al parabrisa.
Hi poso el meu peu…
I no encaixava.
I llavors vaig saber que s'hi casaria.
Em sap molt de greu, Nate.
Per cert, jo no vaig fer res il·legal.
D'això se'n va ocupar en Pete.
Ajustarem la tarifa segons l'experiència clínica que tingui.
MIL AMB ZERO CÈNTIMS
L'experiència clínica?
Li oferim 1.500 dòlars per programa, tres per setmana,
si passa tots els pacients de Xeraphen a Lonafen.
- Millors amics! - Molt bé!
- Amics per sempre! - Ves amb compte.
- Brutal! - No, marxa tu.
- Fins aviat! - Marxa tu.
- Sí, adeu! - Tothom marxa a casa ara.
Què coi has fet?
- Hem arponat l'orca Willy, hòstia! - 4.500 dòlars?
Però és legal?
Com anar a 103 per una via de 100.
I tothom circula a 125.
A més, acabem de llançar el millor fàrmac per al dolor de càncer,
a qui li importa?
Si el fàrmac és tan bo, per què li hem pagat?
Perquè si no, ho farà un altre.
Les farmacèutiques busquen la zona grisa i s'hi apropen sense traspassar-la.
- I si la traspassem? - Paguem una multa per excés de velocitat.
Està inclòs en el pressupost.
- No tenim cap pressupost. - En tindrem un! Hòstia puta, Liza.
Has salvat l'empresa!
Ajudaràs milers de pacients de càncer!
Fa tres setmanes pencaves al club d'striptease
i ara ets una llegenda farmacèutica!
Estigues contenta!
Estic contenta. Sí.
Ha sigut divertit! T'he dit que fer-ho barat funcionaria.
- Oi? - Ves amb compte.
Sí, tu també.
Una altra pilota fàcil. Vinga!
Vinga.
Eh, va! Aquí!
Ànims, Sid!
Tens la base lliure, ara pots.
- Ho sento! - Sid!
- Sid, estàs bé? - Sid?
No! Em surt l'os de lloc, noies?
Ho podeu mirar? Veieu…?
Sayonara, panoli.
Doble eliminació!
Ets un idiota, Sidney!
Estàs bé?
Estic bé, estic bé.
Ei!
Eh!
Tio!
Mare meva.
Està receptant Lonafen com si li hi anés la vida.
- Hòstia puta. - 400 micros.
Sis-cents. 800.
Quaranta pacients en tres dies.
Mare de Déu.
Per tant…
Què? Per què?
Vinga.
APRENENT DE L'ANY
"Aprenent de l'any".
- Recorda'm quan l'empenyoris. - No ho faré pas.
Pete, això és molt…
- El pots obrir? - Ja està.
Això és molt…
No guanyaràs 100.000 dòlars aquest any.
En seran més aviat 600.000.
Es fa estrany, oi?
Estàs contenta?
Què passa? Passa res?
És igual. Un tracte és un tracte.
Em pots fer un petó on vulguis.
Però t'aviso:
segons els assajos clínics, tinc un índex d'addicció molt alt.
Gràcies.
Merda.
Què?
Hola, mama, se t'ha espatllat el cotxe.
Liza. Ostres.
És teu.
- No. - Sí.
No, no puc.
Ven-te'l. Compra un ciclomotor.
- Té. - És molt… Liza!
- Té! - Mare de…
- Liza. Per… - Estàs contenta?
Mare de Déu, sí.
És massa… Gràcies!
Fot el cul a dins, va!
Gràcies!
Com brilla!
Amb interessos.
- Ei, d'això… - D'acord.
Com guanys tants diners?
És una comissió del 10 % en vendes totals netes. Així.
O sigui, te'n vas i, de cop i volta…
Proporciono alleujament del dolor a pacients en agonia.
Hi ha algun problema?
Et decep?
Estigues contenta.
Ja podeu cardar el camp.
- Aneu al carrer però ja, hòstia. - Merda.
- D'acord. - Agafeu els trastets i fora. De debò.
- Quin rondinaire. - I dolentot.
Us vaig prohibir fer el programa d'oradors.
Per què els odies?
El que odio són malparits insubordinats que arrisquen la reputació de l'empresa.
L'empresa no té reputació perquè tu no arrisques una merda.
Així no es fa! Un equip de compliment normatiu aprova l'orador…
Contractem-lo!
…que podria tenir una clínica clandestina
- amb la DEA al darrere! - No té cap clínica clandestina.
I ho sabries si t'ocupessis de les vendes.
Molt bé! El Dr. Jack us fotrà al carrer quan li expliqui què heu fet.
El que hem fet és guanyar 200.000 dòlars nets aquesta setmana
amb un doctor, collons.
No vull distreure't de fer-nos fora.
No. O sigui, evidentment, són xifres esperançadores.
He de pensar com plantejar el programa al cap.
- O com atribuir-te'n el mèrit. - Ja ho sap. Li sembla bé.
D'acord.
Sí, tenim permís per posar a prova el programa al sud-est.
Estem contractant.
Mira-ho tu mateix.
Ens pots parlar de tu?
Sí! Tinc la preparatòria en Medicina de la UF, soc una Phi Beta Kappa.
Becària al Merck, era una líder subalterna de Pfizer.
- Sí. - No.
Un grau en Farmàcia de l'Amherst.
- No sabia que impartissin Farmàcia. - És de les millors.
No ho recordo: quina mascota tenen?
- Perdoneu. - No passa res.
Quina experiència tens? La veritat.
Ja. La veritat.
En acabar l'institut vaig vendre pneumàtics
per un salari mínim més comissions, que se les embutxacava l'encarregat.
Hi vaig estar deu anys, ho vaig deixar
i ara faig collonades similars venent mampares.
Màquines CPAP, piscines d'hidromassatge…
Periquitos, olis essencials, bombes per ampliar el penis.
Glopets sobre el cos. Balls eròtics.
La meva dignitat.
Per què vols vendre medicaments?
Quan no em paguen la manutenció de menors el meu fill no menja.
No vull mentir més als meus fills sobre la meva feina.
Per què creus que pots convèncer un metge?
És un medicament de primera classe
que triga a fer efecte una desena part que la resta.
Amb una comissió del 10 % em menjaria fulles d'afaitar ardents.
Perquè m'estic tirant un oncòleg de Plant City.
Vaig fer màrqueting de camp per al rom Malibu
i vaig ser Miss Hawaiian Tropic de Pensacola.
- Sí, home. - Jesús, Maria i Josep, sí.
Au, va.
El meu pare és algòleg
i diu que receptarà el vostre fàrmac, si em contracteu.
"Com anar a 103 per una via de 100"?
Benvingut a l'equip.
Ni de putíssima conya.
Tu contractes l'objecte sexual i jo, a ma mare.
Te'n penediràs.
I tu també.
La norma del Dr. Jack.
Només gent "PhD".
Cap té un doctorat.
"Pobres, famolencs i rucs".
En el teu cas, va ser per desesperada.
SÍ
El que feu avui…
QUÈ EN TREC JO
…mostra qui sereu el dia de demà.
Heu de pencar com si us hi anés la puta vida.
No només treballeu al territori, domineu el territori.
Entesos? Domineu el territori.
Domineu un territori, domineu un metge.
- Domineu el territori, domineu… - Un metge.
Domineu el territori…
- …domineu un metge! - Domineu un metge!
- Domineu un territori! - Domineu un metge!
L'èxit depenia dels porters, i una infermera de 50 anys al taulell
el que més odia és una noia jove i sexy que guanya el doble que ella.
Miri, necessito saber quan podré veure el metge.
Ei, Sonya. Com estàs?
- Quin plaer. - Ei.
ALLEUJAMENT DEL DOLOR
Ensabonar metges és un art, no una ciència.
Totes les farmacèutiques intenten fer diners amb ells.
No els podeu omplir de xecs. Creuran que porteu un micròfon.
- Suposo que dubto de… - Si pot confiar en mi?
Doctor, tinc dues hipoteques, tres fills i un amb necessitats especials.
Si s'uneix al panel d'oradors, serà el meu soci i el meu salvavides.
Ensenyaré les ungles per protegir-lo.
JUGADORS ANÒNIMS
Gràcies per compartir-ho.
I no ho oblideu: contracteu visitadors versàtils.
Ei, vine amb mi.
Només el primer cop.
No, ja és hora que agafis ales, ocellet.
Tu pots.
I mentre els millors rivals
es barallaven pels metges il·lustres del Mayo Clinic…
Dr. Davis?
Jackie Drake, de Zanna.
…empaitàvem els tios que Pfizer ni es mirava.
Com està?
Vaja, doncs… Em va d'allò més bé, ara mateix. Gràcies.
I sense l'escamot de visitadors desesperats,
no hauríem trobat mai la mina d'or de doctors desesperats.
Gràcies per venir.
El verdader aprenentatge va ser que els metges
són tan cobdiciosos i van tan calents com tothom.
Què ens feia diferents?
Jo deia als meus visitadors que no tractessin el metge com una venda.
Que fossin com família, amics.
Els recollíem a l'aeroport, els passejàvem els gossos
i escoltàvem serenates de folk-rock, si era el que els molava.
Ens necessitaven.
- És tan real i gruixut. - Em costa acostumar-m'hi.
- Però m'agrada. - Sí?
Per com em fa sentir. Camino més de pressa, més dret.
Camines cofoi.
M'alegro de veure't aquí.
Quina bona olor.
Anàvem a 103 per una via de 100.
Potser vam excedir-nos fins a 110,
però era el que calia per prendre l'ofensiva
i obtenir la millor medicació per a qui ho necessitava.
No va ser maco, però mira, vam guanyar.
86 % DEL MERCAT
Amb un trimestre, al sud-est, vam passar d'una quota de mercat del zero al 86 %.
Domina un metge!
Domina el teu destí!
I encara que fos jugant brut,
el medicament arribava a qui ho necessitava.
És extraordinari. El diumenge els dic: "Nens, fem alguna cosa.
La mama no té mal." Vam anar d'excursió, s'ho pot creure?
- Jo no m'ho creia. - Ara ve el metge.
Tothom estava content.
Tret de la competència.
Orgullosa d'haver-me robat els clients?
Em sento genial estalviant als pacients la piruleta tòxica.
Et penses que ets qui sap qui? Ets ridícula.
Tothom es fot dels programes de pa sucat amb oli
que muntes al bar d'striptease.
Fan tanta gràcia com els vostres, els quals us han prohibit per estafadors.
Així podrem dedicar tot el pressupost a destruir-vos, peons de merda.
- Heu despertat la fera. - Feres al Departament de Màrqueting?
No, és al Departament de Donar pel Cul. I li encantaràs.
Ja en tinc ganes. Ei, Dr. Lydell!
Gaudeix les galetes.
- Has fet servir l'el·líptica, no? - I tant.
- Estàs fantàstic. - Vull arribar als 5 km.
I si no enteneu per què Praxiom no va recuperar els metges
amb millors programes i diners: no podien.
El dolor és dolor.
L'artritis, el dolor postoperatori…
El dolor és dolor, gent.
- A Prax… - Els havien enxampat
promocionant-ho fora de fitxa tècnica,
és a dir, pagant a metges perquè receptessin fentanil
no només a pacients amb tolerància als opioides,
sinó a qui fos, pel que fos.
Mals de cap, repelons… "Teniu, un xic de fentanil."
I com us protegeix la llei d'aquesta escòria?
- No ho fa. - No!
No van fer tancar Praxiom. Ningú va complir cap dia de presó.
El jutge els va imposar una multa estàndard
i els van prohibir ensabonar metges…
durant cinc anys.
Mare meva.
Hi estaria còmoda, aquí.
Doncs són dos pisos i ara tinc habitació pròpia.
El pis de l'empresa? Però pagueu lloguer, no?
Sí. Però mira el panorama global:
l'armari és més gran que la meva antiga habitació.
Tenim piscina d'hidromassatge i el meu nou millor amic
és el golf de Mèxic.
- Caram. - Hola.
Mola, oi?
Sí, sembla genial.
Digues hola a la mama.
- Hola. - Hola.
- Verge santa. - Mare meva.
- Molt bé, som-hi. - Aquest lloc és irreal.
Hola.
Gràcies. Ostres.
Fem servir la llana per arts tèxtils
i els fems van de meravella per a la clariana de gardènies.
On he de firmar?
Odio preguntar-ho, però rebem 80 peticions per cinc llocs en el setè curs.
Quant pot pagar?
La matrícula sencera.
Els diners són dignitat. No et cal suplicar una oportunitat.
No puc expressar el que va significar ser, per fi, algú
que no es pot humiliar, estafar o putejar.
- Podria pagar la matrícula bonificada? - Què és?
El doble.
Per què, el doble?
L'escola es va endeutar una mica per comprar els animals.
Per mantenir el programa, hem de demanar ajuda a la comunitat.
Llavors puges dos trams de l'escala d'impostos
i és la mateixa ensarronada per més diners,
i fa olor de gardènies i merda d'alpaca.
Que sigui el doble.
Hola.
Ei.
- Mare de Déu. - Què?
Una torre de crispetes indica que em demanaràs que faci alguna putada.
- Saps què és ser amable? - I tant.
Estic una mica empipada pels programes.
Ja, foten fàstic i són inapropiats.
Després de l'OPI, els adaptarem al reglament.
No. M'encanten els actes, quan me'n deixen fer un.
- Mama. - En Pete dona els meus calés de programes
a la que ven per telèfon en roba interior.
Has tingut un plus de 30.000 aquest trimestre. Et va bé.
La Tina, de 125.000.
Tinc una reunió de bon matí amb el Dr. Jack i m'he de concentrar.
- M'ho he de mirar, és important. - D'acord. Encara millor.
Digues-li que crec que hauríem de deduir els honoraris de les vendes netes.
Així, segurament seré la número u de l'equip.
- Ja. - Seriosament.
M'ho pensaré.
Gràcies.
Hola!
- Ei. - Necessites ajuda?
Suposo que sí.
Saps francès?
Ta mare no t'ha demanat mai un favor?
No. És morta.
- Molt bé, ton pare. - Ell també.
Ostres, em sap molt de greu.
Que no te'n sàpiga, haurien sigut una merda d'avis.
Com dius?
De veritat? Creia que ja ho hauria filtrat.
La Tina està prenyada.
Conclusió del trimestre: 96 milions al sud-est.
Els programes funcionen.
I si la quota de mercat del 86 % es manté, que ho farà,
implementar-los a tot el país ens durà a les portes dels mil milions l'any.
Menys la meitat que pagarem en sancions per corrupció.
No, perquè tal com ha dit en Pete,
revisarem els programes amb els de Compliment Normatiu. Gràcies.
Ja, la normativa i l'ètica és el teu fort?
- Hauria de ser el fort de tots. - Doncs sí.
Per cert, m'ha arribat aquest paquet d'un tal Randy Drake, el teu exmarit.
Volia corregir un parell de coses de la biografia del teu web.
En realitat, no vas anar a la universitat ni vas acabar l'institut,
i abans d'unir-te a l'equip et despullaves per calés.
- Dona'm això, collons. - Espera! Un moment.
És on us devíeu conèixer.
I pel que fa a la teva il·lustrada carrera en farmàcia…
te l'has inventat.
A menys que tinguem en compte l'experiència de traficant,
delicte pel qual et van condemnar el 2010.
Venia gominoles de cànnabis.
De vegades a persones amb dolor crònic i, de fet…
I vas complir tres mesos de condemna.
Per tant, vas mentir a la sol·licitud: has estat a la presó.
Has donat una manotada al meu escriptori?
Penso que hauria de saber la veritat.
La veritat és que li estàs faltant al respecte.
Mira'm quan et parlo.
No hi estic d'acord, senyor. Penso…
No t'he preguntat l'opinió.
La Liza Drake va salvar aquesta empresa.
Liza,
et faré directora comercial nacional.
Per Déu, moltes gràcies.
Gràcies.
T'hauria de fotre una hòstia.
Pete?
Sí, senyor?
Ets el nou director general.
Gràcies, senyor.
- No penso treballar subordinat a en Pete. - Saps què?
No et permetré que ho deixis.
Au, va, Pete.
Primer he de dir-te amb el cor a la mà…
que ja pots anar a la merda, puto caragirat.
Estàs acomiadat.
Hòstia, Pete.
Z, N, N, A. Jo, en Guy Schatz, crec fermament en Zanna.
Una farmacèutica de Florida,
que domina el mercat del dolor irruptiu de càncer.
Tres, dos, u!
ALLEUJAMENT DEL DOLOR
Al·lucinant. Un augment màgic del 400 % en tres dies.
Han passat de: "Qui cony són?"
a ser l'OPI número u d'enguany.
Estan mirant Sala d'Oficines. Soc en Guy Schatz.
A en Pete i a mi ens van ascendir de nou.
A ell a CEO, a mi a vicepresidenta de màrqueting.
Heu matat el Goliat!
Sí!
Sou l'Horda d'Or, hòstia.
Sí!
Dominem el càncer.
Què fem? Dominem el càncer!
Sí!
Just després de l'OPI, quan tot semblava anar de meravella,
la pressió de l'èxit va començar a rosegar el cap,
i es va tornar estrany.
Molt bé, escolteu-me tots!
Mireu el terra que us envolta.
Mireu com n'està, de brut.
Sabeu quant costa enllustrar aquest terra?
Vuitanta mil dòlars!
A partir d'ara, a Zanna Therapeutics
treballarem sense sabates!
Soc jo o està perdent la xaveta?
Diria que ja l'ha perdut tota.
- No em mireu a mi. - És brillant, no li falteu al respecte.
Si teniu els dits lletjos, feu-vos la pedicura.
Si teniu els peus lletjos, poseu-vos mitjons!
Ei! Les sabates, fora!
Les sabates, fora!
Que es convertís en un rata demencial
no va ajudar en el pla de corregir els programes d'oradors.
Un Departament de Compliment Normatiu és una despesa innecessària.
Una sanció federal enorme sí que és una despesa innecessària.
- El departament és una ganga. - Una ganga?
Vam fer l'empresa perquè no ens feia por anar a totes.
Ja ho pot ben dir.
Senyor, només vull dir que quan en Pete i la Liza
van iniciar l'estratègia de pagar als metges per les receptes,
la qual cosa, per cert, jo no vaig autoritzar,
bé, doncs va ser…
Què?
- Obre't la butxaca! - Collons!
- Para, hòstia. No! - Que l'obris, cony!
Pagar als metges per les receptes…
D'acord. Puc explicar-me…
- Porta sabates! - Traïdor! Fot el camp!
- Entesos! Ja marxo! - Fora d'aquí.
L'he cagat, entesos? Ho sento. Demano disculpes!
Només era per mi. Per protegir-me.
Va jurar que no era per delatar-nos als cossos policials.
T'estimo, Jack!
Que estava paranoic per si tot sortia a la llum
o algú decidia delatar-nos, i volia estar preparat per contraatacar.
Així que va anar al carrer com l'home més desgraciat del món…
després d'endur-se 32 milions en accions.
Visca!
M'encanta la meva vida, hòstia!
- A la merda! - Sí!
Traga, traga, traga!
Ei, Ryan. Estàs cagant a la pica?
És una pregunta complicada.
Ah, quasi me n'oblido.
El contracte d'opció.
Té un valor de sis milions.
En seran 20 quan ho venguis.
No en necessito vint, n'agafaré sis i prou.
No t'ho pots vendre fins que adquireixis els drets.
Què cony vol dir, això?
Deixa-ho. Sigui el que sigui, ho faré.
S'atorguen quan has treballat un any a l'empresa,
d'aquí a sis mesos ho podràs vendre.
Has llançat l'OPI de l'any i no saps què són les opcions?
No sé una merda.
Aquest és un moment especial.
Et tracten com un drap brut, es riuen de tu.
Et penses que no ho aconseguiràs mai i ho aconsegueixes, hòstia.
La riquesa?
La seguretat.
Jo em sento igual.
Bé, me n'alegro.
No. Vull dir que no em noto diferent. Em sento igual, hòstia.
Què et passa? I aquest mal rotllo?
¿No voldries haver arribat aquí per haver fet una cosa extraordinària,
una cosa significativa, i no perquè tothom és un avar de merda?
- No ho penses mai? - Què vols que et digui?
- Arregla els programes. - M'ensenyes els pits?
Mare meva.
Perdona, no volia dir-ho.
Estic casat.
Estàs fent que sigui incòmode. Para.
- T'estimo de debò. Però… - Para ja. Para.
En alguna versió d'això acabarem follant?
Mai.
D'acord.
Jack.
Em deixes?
Vaig a buscar cafè.
Relaxa't. Faig conya.
Gràcies per anit. Ha estat…
Ha estat molt bé.
Tinc la xona que gemega.
- Tens suc de nabius? - Quin fàstic.
Què? És tan horrorosament xocant adonar-te que ta mare és humana?
Saps què és horrorós?
Que per fi em tracten amb respecte per primer cop a la vida
i tu em fas passar vergonya, però de xocant, res.
Ets una estreta.
Va ser divertit.
No vull saber-ne res.
Fins que es va posar a plorar.
No sé si va ser per haver-se tirat la meva mare,
però després de la celebració el cap encara es va tornar més estrany.
Els telèfons a la bossa.
La bossa.
Les sabates.
Voleu una copa?
Sí, el mateix que vostè.
No et mereixes el que prenc jo.
Què collons passa a Birmingham?
- Què collons hi passa? - El nostre home, allà.
- El Dr. Frazier? - Sí.
Sabeu quantes receptes va emetre la setmana passada?
- No. - Quatre.
I aquesta setmana? Quatre. Veieu el problema?
Les vendes s'han encallat. E, N, C, A, L, L, A, T. Encallat.
Esteu matant l'empresa.
S'han encallat a 170 milions el trimestre, perquè hem vençut el càncer.
O creixes o mors. I el creixement?
- En altres mercats, amb altres fàrmacs. - El Lonafen és un altre fàrmac!
Els metges no ho saben perquè el missatge és una merda!
El missatge?
Hi ha milions de persones en agonia,
patint de càlcul renal, de fibromiàlgia i de dolor postoperatori.
I estem dient als metges que no poden tractar-los, si no és càncer?
Per què? Per què!
L'FDA va aprovar Lonafen en pacients amb tolerància als opioides.
L'entenc. El que vol dir…
- Liza. - Què?
Crec que el que vol dir, i és excel·lent, és que el dolor és dolor.
Moltes gràcies. Exactament.
El dolor és dolor.
Ara l'aprovarem per a càlculs renals?
No pot estar dient de vendre-ho fora de fitxa tècnica.
Ens disculpes perquè pugui parlar amb la Liza?
Sí.
No pot utilitzar "el dolor és dolor".
- Fora de la fitxa tècnica, no es pot. - Liza.
- No és… - Liza!
La conversa s'ha acabat.
- Com hi estàs, el pis? - És genial.
- Hi estàs còmoda? - Molt. És preciós. Li estem agraïdes.
T'he d'ensenyar una cosa.
Hòstia puta.
Això m'ho ha donat…
- Ma mare. - Sí.
- Me n'ha enviat tres. - Per Déu. Ho sento molt.
Vas infringir el procés de RH en contractar la mare.
- I això…? - Com?
Perquè és ta mare.
I no m'ho vas consultar.
T'hauràs de desfer d'ella.
I llavors t'has d'ocupar que no em torni a contactar mai més.
I li faràs signar això.
Quan adquiriràs els drets de l'opció?
Al novembre.
Ja pots marxar.
El dolor és dolor!
Sí!
Sabeu que hem fet meravelles amb els pacients de càncer.
Què passa amb les migranyes i el dolor postoperatori?
- Que pateixin i au? - No!
I una merda.
A la merda el càncer.
El dolor…
És dolor!
- El dolor… - És dolor!
Així m'agrada!
Necessito que ho signis.
Ho sento molt. Si us plau, signa. Entesos?
Entesos.
No. Què?
Això…
No té sentit. Què he fet?
Al Dr. Neel no li van agradar les teves torres de crispetes.
Que el bombin. Volia ser amable.
De veritat? Perquè ets així de bona, vas pensar:
"Aquest multimilionari sonat necessita unes crispetes. I tant."
- Què té de mal? - Tot.
No. Com que tu no m'ajudaves amb els diners per a suborns, vaig pensar…
- "En Jack em defensarà." - Per l'amor de Déu.
Vas demanar-li més diners per als programes?
Quin problema tens?
És el mínim. Què li importa?
No. Què m'importa a mi!
Em jugo el coll per donar-te feina i em poses en evidència.
T'hi poses tu sola.
De debò? Soc jo qui s'ha follat el cap davant de tothom?
- No siguis grollera. - No ho soc.
Soc l'única persona, Liza,
l'única a la teva vida que et va fer costat
quan tota la resta deia: "Aquesta boja l'ha tornat a cagar."
- Em vaig mossegar la llengua. - Sí?
També em veies com una penjada?
- No. - I feies com si no?
És el teu gran triomf com a mare? L'enhorabona.
No, només dic que… Et vaig fer costat!
Vaig donar la vida per vosaltres dues.
Mama, per favor. Ens vas deixar amb la iaia i el iaio
per poder fer un creuer amb el tio de la setmana.
No em vinguis amb aquestes. Saps que és així.
Quan t'has tornat una malagraïda?
Ets… Mare meva.
No tindries res de tot això, si no fos per mi.
Saps què? D'acord.
Digues una cosa que m'hagis ensenyat, tret de "busca't un marit de jove
i pareix-li un fill perquè no et planti."
Digues una cosa que hagis fet per mi. Una.
Et vaig fer una supervivent.
Et vaig sobreviure a tu, mama!
He arribat fins aquí jo sola!
Vinga, vida, hem de marxar.
…demostra que els estatunidencs consumeixen una barbaritat de pastilles.
Fixeu-vos-hi: ara mateix, set milions de persones al país
prenen medicaments de recepta per…
Estàs bé?
Sí. Tot bé.
Tot bé.
Agafa la motxilla. Ens n'anem.
Som-hi.
- Sí? - El Dr. Jack està que bufa.
Per què no tenim les receptes fora de fitxa tècnica d'en Lydell?
Perquè acabo d'arribar a la clínica, entesos?
Entra amb el telèfon i truca'm, t'ajudaré.
- Sé com parlar al meu receptador. - Doncs no la caguis!
M'ho promets?
D'acord, papa, jo també t'estimo. T'estimo…
Me n'he d'anar. Estic amb algú.
No sabia que parlessis alemany.
Soc alemany.
- Vaig venir quan tenia sis anys. - Carai, com pot ser que no ho sabés?
Potser perquè no t'interesso tant?
Què? No és veritat. Per què dius això?
Va tot bé? En passa alguna?
Per què no hauria d'anar bé?
No ho sé.
Què portes?
Filets i costelles de primera qualitat.
Estàs bé?
Sí, és que…
Estic una mica estressada, diria.
- Vine aquí. - No, estic bé.
Una abraçada.
- Jo ja em sento més bé. - Genial.
- Podem entrar? - És clar.
M'expliques què et passa?
He de parlar amb tu d'una cosa que hauria de quedar entre nosaltres.
I tant. El que calgui.
Què tens?
Volen que…
us demanem que vengueu Lonafen fora de fitxa tècnica.
T'ho havia de dir, però no em fa res dir que ho rebutges.
- He dit que ho rebutjo? - No. Però…
- Doncs no parlis per mi. - No, només…
Tu saps millor que jo…
que no pots receptar Lonafen per migranyes i coses així.
On vas estudiar medicina, tu?
Què passa? Miro de cuidar-te.
Demanant-me que ignori el meu parer com a professional i em sotmeti al teu?
- No és el que deia. - Vull una rebaixa… del 25 % brut
en totes les receptes fora de fitxa tècnica.
Va bé?
Para.
No té res a veure amb el dolor. El fentanil…
el que fa
és alliberar els neuroquímics que una mare sent el primer cop que agafa el seu fill.
Els humans existim, literalment, per aquesta sensació.
Per mi, es va vendre fora de fitxa tècnica en el moment perfecte.
El doctor acabava de descobrir que el càncer m'estava remetent…
i no l'hi vaig dir perquè continués administrant-me'n.
En tot cas, el dolor està empitjorant.
Deu ser neuropatia per la químio.
Doncs et mantindrem el Lonafen, si dius que et funciona.
Per començar, em facilitava un munt les jornades a l'aparcament.
Sr. Jorgensen…
No es cansa mai de somriure?
No.
Se'n cansarà, si l'envio a casa amb l'Elantra.
És un Toyota.
Tant hi fa.
DANSA BALINESA
Ei!
Ben, haurien de fer dues passes enrere.
- Només fan mitja passa. - No. Cinda.
Ei, no. Avui no discutirem. És l'últim assaig.
- D'aquí poquíssim tenim el xou. - És com mitja…
Ei, ¿m'expliques per què el Dr. Frazier de Birmingham
ha receptat dos Xeraphen?
No passa res, ni tan sols no els han cobrat.
El pacient tenia vals.
No. No ho captes, Nicole. D'acord?
Estan penetrant el mercat. Volen perjudicar el preu de l'acció.
- Soluciona-ho, hòstia. - Bé. Des del principi.
Pheeb! Ei!
- M'entens o no? - Ei! Perdoni, Srta. Drake!
No sé què li passa.
- Mare de Déu. - Respira.
Mare de Déu.
Aparteu-vos.
No passa res, aparteu-vos.
No és res, vida. No passa res.
No passa res, respira…
Mira'm a mi, vida.
No passa res. Ja està. Podeu apartar-vos una mica? Gràcies.
Ja està, vida. Ja està. Tu respira.
Ha crescut tres mil·límetres des de l'última visita.
No pot esperar a desembre.
La intervenció pot esperar dues setmanes.
Jo no esperaria més.
Ostres, vida.
Phoebe, has de retenir el medicament, entesos?
Has d'intentar no treure'l.
- No soc una puta treballadora. - No…
- No, no em cridis! - Para. No et crido.
No passa res.
Ho sento.
Ho sento, vida.
He estalviat el que he pogut. Uns 235…
No, 239.000 dòlars en efectiu.
D'acord, i la mida del préstec?
De 450.000 dòlars. Pensava treure-ho de les meves opcions de compra d'accions,
que valen quasi 15 milions de dòlars.
I en valdran més quan les adquireixi al novembre.
Malauradament, Srta. Drake, les farmacèutiques són volàtils,
i des de la perspectiva de l'assegurament pot passar de tot en tres mesos.
Em sap molt de greu.
En aquell moment, no se m'acudia res més
que agenollar-me davant la persona que A: tenia els calés
i B: li agradaria fer-me un favor ben gros per tenir poder sobre mi.
Però llavors tot va canviar.
El més incomprensible és que ningú s'ho esperava.
Nosaltres no i, sens dubte, els metges tampoc.
Som el típic gall d'indi que viu com un rei a la granja.
Cada dia, com sempre, mengem un plat saborós de blat.
I al cap d'aproximadament un any, arriba el tercer dijous de novembre.
Fill de puta!
- Collons! - Recordes en Matt Elliston?
Ha patit una sobredosi, i hauria mort
si el gos no se l'hagués trobat de cara a terra al soterrani!
No em toqueu, hòstia. Et penso demandar.
- Traieu-la d'aquí. - Et demandaré.
- Marxa d'aquí! - Que no em toqueu!
Hòstia.
Collons.
No et receptaré més Vicodin. No has passat el control de medicació.
M'ha de donar alguna cosa.
Per Déu.
Amaga això.
Provarem una cosa nova.
Te l'injectes sota la llengua.
És per al dolor de càncer.
La piga que tens a la galta, ja te l'han mirat?
- No. - Doncs a mi em sembla cancerígena.
Ja.
- Perdoni. - Té Lonafen?
- No. No en tinc. - Té Lonafen!
- No en porto mai. - Té Lonafen!
- Tinc efectiu. - Hòstia puta.
- No porto mai el fàrmac. - Et veig sovint per aquí.
Haureu d'esperar el Dr. Lydell.
Aparteu-vos del cotxe, si us plau.
- Tornaràs? - Aparteu-vos!
- No va bé. - És una calamitat.
- Un desastre… - Sense en Lydell, perdrem guanys.
És inevitable,
però podem compensar la pèrdua de receptes polint les dosis.
- Què? - Correcte. Sí.
No és sostenible amb receptes de pocs micros.
- Les dosis escasses ens estan matant. - Exacte.
Hem de mirar la titulació, ara. Dosis més grans, comissions més cares.
I els pacients d'en Lydell?
- Els haurem de trobar. - Em refereixo a això.
Allà on vagin. I afegir els seus metges al programa…
Vull dir els morts.
No és culpa nostra.
No. Els advocats diuen
que tenim uns pacients amb dosis tan altes de substàncies controlades,
que no podem ser els únics implicats en això.
- Merda. L'he d'agafar. - Qui és?
- No vull mòbils. - Demà reunió.
Repassem el missatge de la conferència. Que sigui divertit, lleuger.
Oi? Digues.
Vaig suposar que teníem 24 hores fins que l'empresa s'ensorrés.
I vaig dir-me: "Què hi puc perdre?"
Estàs bé?
- Li he de parlar d'un tema. - Què hi ha?
- Sap la meva filla Phoebe? - És clar.
No està gaire bé.
I necessita que l'operin.
L'assegurança no ho cobreix.
I he estalviat tant com he pogut, però me'n falten 450.000 més per pagar-ho.
No li demano cap obsequi.
Però potser li podria vendre les meves opcions d'accions.
Abans d'adquirir-les?
No deus tenir pensat deixar-nos, oi que no?
No.
L'operen el mes que ve i no les adquireixo fins al novembre.
- És el problema. - Sí. Entenc el problema.
Però saps què passa?
Quan la meva dona s'estava morint, estava tan paralitzat pel xoc i el dolor
que no em vaig adonar que la malaltia també ens havia dut un regal secret,
una nova manera d'entendre el temps, un foc creatiu.
Converteix la crisi en foc.
Et sorprendrà què ets capaç de fer.
Pots començar per localitzar els pacients que dèiem.
Crisi.
Foc.
Vinga, va.
La Phoebe et necessita.
MORT PER SOBREDOSI
Hola.
Hola, reina.
Mama.
No passa res.
No pateixis, vida. Tranquil·la.
Ves amb la teva germana, entesos?
Només us volia tornar la…
Mare de Déu.
Ho sento moltíssim, Camille.
Tu no has fet res.
No és culpa teva.
No ets una mala persona.
No deixaré de creure en mi.
No deixaré de creure en els meus somnis.
Faré que la meva vida valgui la pena.
OFICINA DEL FISCAL FEDERAL
- Hauria de tenir l'advocat aquí. - No cal.
Vull que sàpiguen…
que jo vaig col·laborar a crear el programa d'oradors.
El programa de suborn.
Vaig mirar d'adaptar-lo al reglament.
Qui més els va autoritzar?
L'Eric Paley?
En Pete Brenner?
En Jack Neel?
En Jack ho va originar tot. Ho diré en una declaració.
Necessitem més que una declaració,
perquè això és el que passarà:
en Neel contractarà uns advocats increïbles
que explicaran al jurat la trista història d'un home afable
a qui l'estafadora experta Liza Drake va enganyar.
Jo només era una visitadora. Ell és un multimilionari amb un doctorat.
Té raó, però si no vol carregar amb la responsabilitat del seu cap,
calen proves que el vinculin al pla de suborn.
Com ara què?
Documents, gravacions de veu…
No ho entén. Ell no s'involucra en el dia a dia i…
Des de l'OPI que no va a l'oficina.
No ens hi podem acostar amb un mòbil.
I té un tio que va amb un detector…
Textos, correus…
Porti'ns alguna cosa que demostri la seva implicació i tenim un acord.
Té un telèfon plegable, no envia correus.
La manera com funciona és que tu… Jo…
Enviàvem correus al CEO…
- En Brenner. - Sí.
N'imprimia una còpia i en Jack hi escrivia notes i…
En Brenner ens comunicava l'essencial i eliminava l'original. No sé més.
Ens pot dur algunes de les còpies?
I direm al jutge que no li dictamini presó.
El Dr. Jack tenia raó amb una cosa.
No hi ha res més inspirador que la desesperació absoluta.
Vaig escriure a en Pete dient que havia trobat els pacients d'en Lydell
amb 18 metges diferents
i que necessitava un quart de milió ja per atraure'ls al programa.
Vaig dir que volien afiliacions de golf, pagaments de matrícules d'universitat,
coses de tota mena perquè en Jack hi opinés.
I el Dr. Jack, pobre innocent, va deixar la seva empremta al document.
DEU MIL DÒLARS, ROLEX D'OR, FESTA, SOPAR
I en Brenner, seguint les meves instruccions,
ho va portar a la reunió de vendes que teníem aquella nit.
A veure, aquest tal Patton
d'estatus social baix…
En Jack diu que si no demostra res, no li paguem la matrícula de la uni.
Maques, les malles.
Va tot bé?
Sí.
Surt a aplaudir.
Ja em coneixeu, però si no, jo em dic Brenner.
Si vols fitxar pacients, jo soc qui ho fa millor.
Parlem amb receptors i aleshores ho entenem.
La recepta de dosi baixa senzillament no és efectiva.
No alleuja cap mal i danya el balanç final.
Voleu la comissió sencera? Doncs això heu de provar:
La titulació, la dosi ha d'incrementar!
Fins a 600 micros la titulació ha d'arribar.
La titulació, la dosi ha d'incrementar!
Fins a 600 micros i les comissions pujaran.
Pujaran!
- Pujaran! - Pujaran!
Escolteu! Tenim un problema, gent!
I són les receptes escasses.
Les dosis baixes!
A partir d'aquesta nit
hi haurà comissió doble en les receptes de 600 micros o més!
I comissió triple si són de 1.600 micros!
Sí, senyor. M'enteneu o no?
Liza!
On vas? Ara farem els grups.
La Phoebe està malalta. La Nicole farà el meu, entesos?
- Entesos. - Molt bé.
- Em sap greu, hi puc fer res? - No. Es posarà bona.
Fins demà.
- Espero que es recuperi. - Sí, gràcies.
Per Déu, hòstia.
- Dona'm aquesta merda! - Què fots?
Tros de merda detestable.
Quan et van convèncer?
Vaig acudir jo a ells.
Per què ho has fet?
Per què ho has fet, Liza? Me cago en tot!
Recordes el cau d'on et vaig treure?
- Sí. - I l'oportunitat?
T'he donat una puta vida i em fas això a mi?
Hem matat gent.
Au, collonades!
Ho hem provocat i ara estàs aquí oferint pagues extres per dosis més altes.
- No ho receptem nosaltres! - Ha mort gent per culpa nostra!
No ho entens? O és que no t'importa?
- Quin problema tens? - I a tu t'importa?
Els remordiments et venen ara que han arrestat el teu peix gros!
- Que et follin. - Què t'han ofert?
Deu ser bo perquè una rata com tu ens delati abans de cobrar.
- No em coneixes. - Jo soc tu, Liza!
Som uns egoistes de merda, però tu no tens límits.
No, no soc com tu en absolut.
Tant de bo et moris.
En limitarem els perjudicis.
Tu no et desviïs d'una certa veritat.
Què vol dir això?
Hi estàs implicat, Pete. Això no es pot canviar.
El Dr. Neel s'encarregarà de les teves despeses legals. Mira…
T'aconseguirem l'acord de reducció de la pena més avantatjós…
I que vegi mon fill a través d'un vidre plexiglàs?
No. Ni de puta conya. No ho faré. No.
La presó no és una opció,
però els teus actius, la casa, els estalvis…
- Tot això segurament ho perdràs. - Pete.
T'estimo com a un fill. M'ocuparé de tu.
Procuraré que la teva família i tu estigueu còmodes la resta de la vida.
Casa vostra, els cotxes la universitat del teu fill.
Has de confiar en mi.
Si declaro que vostè no en sabia res.
És el millor per a tothom.
Policia! Obri la porta!
Pete? Pete.
Inclús van atrapar l'Eric Paley a Argentina.
- Preparat per parlar? - Sí.
El Dr. Neel no tenia coneixement de la conspiració.
Però després de l'advocat d'en Neel.
Srta. Drake? La seva filla és a recuperació.
Es recupera bé?
Sí. Li ha anat molt bé.
Hola, vida.
Em sents?
Mentre tots queien com mosques,
en Neel va mantenir la seva versió i ningú podia demostrar que mentia.
EL NEGOCI DEL DOLOR
Va sortir a la portada de la Forbes.
I quan li van preguntar pels càrrecs als quals s'enfrontaven els treballadors…
La meva implicació?
Jo era un inversor.
No sabia res de les operacions diàries.
Era un inversor passiu.
Si us plau, perdona'm.
Jo també ho sento.
M'alegro tant de veure't.
- Hola, iaia. - Hola, dolça.
Com estàs?
Estic bé, de primera.
Quan et vas tirar en Jack Neel perquè et pagués més pels programes…
- Hem de tornar-ho a discutir? - No.
Quan el vas contactar, li vas trucar?
No em va donar el seu número.
Només el correu.
Li vas enviar un correu directament?
Quantes vegades?
Unes quantes.
Els vas guardar?
"Hauries de saber que la Tina Murphy
va rebre 8.000 dòlars pel Dr. Jacob i jo 900."
Sí, sí. Continua. Més…
"22.000 dòlars per a l'Andrea Welch,
una visitadora de merda que necessita molts diners per suborns…"
Et va respondre?
Baixa.
DE: JACK NEEL ASSUMPTE: EI!
PER A: JACKIE DRAKE
Mama. Verge santa. Gràcies a Déu que ets tan porca!
Els titulars sobre la detenció del Dr. Jack no van ser macos.
Parlaven de l'Adrienne Jenkins,
una filla de 22 anys que prenia Lonafen i van trobar morta
amb nivells de fentanil en sang tòxics.
L'Emma Kowalski, una mare.
En Sam Walter, un marit.
Espera, puc aturar-te?
És clar, què?
Vas dir que el risc de sobredosi era de menys de l'1 %.
Segons l'estudi.
- L'estudi? - L'estudi Hartigan de l'Hospital General.
Soc l'Elliot Hartigan. Vaig autoritzar l'estudi de Lonafen.
L'estudi era fals?
L'estudi era precís.
En una prova amb un grup de 200 pacients sota observació durant dos anys
només hi va haver una sobredosi confirmada.
El que no van dir
és que el fàrmac s'havia administrat a pacients amb tolerància als opioides
per part de metges responsables
a qui no els pagaven per augmentar les dosis i el nombre d'addictes.
A part de tot això,
els individus eren pacients de càncer d'estadi IV.
Per tant, abans que l'abús comportés un problema,
la majoria van morir.
En els pacients no terminals,
van concloure que el risc de sobredosi i addicció
eren extremament alts perquè…
bé, disculpa el llenguatge, però quina puta sorpresa:
és fentanil.
Sí, jo confiava en l'estudi.
Era per al dolor de càncer.
I llavors vas subornar metges perquè ho receptessin per a mals de cap.
Sí.
A part de les multes i la indemnització,
Dr. Lydell, el condemno a un període de 40 mesos.
Setze mesos.
Trenta-sis mesos.
Seixanta-sis mesos.
Hem escrit una declaració…
en la qual anava a dir com n'era, d'ingènua, quan vaig començar.
Que quan vaig dir als caps…
que allò no em semblava bé…
ells van dir que seguíem les normes
i que els vaig creure i els vaig seguir el corrent.
Havia de dir que no vaig estudiar Farmàcia.
Que jo no escrivia les receptes i que no va ser culpa meva.
Però seria una mentida.
Vaig ajudar a construir aquesta cosa.
I sabia que no estava bé.
La veritat és que volia els calés.
Volia que em respectessin.
I ho desitjava tant, que m'era igual com obtenir-ho.
I ara la vida de molta gent ha quedat destrossada.
Me'n penedeixo?
Sí.
Però ho vaig fer.
En nom del govern,
només vull subratllar l'enormitat del que aquest cas ha aconseguit.
Per primera vegada, executius farmacèutics de poder
aniran a la presó pel seu paper en la crisi d'opioides
i no ho hauríem pogut fer sense la cooperació de la Liza Drake.
Per consegüent, recomanem que no rebi empresonament
per fer entendre a qui es trobi en el seu lloc
que han de plantar cara i fer el correcte.
Agraeixo la recomanació del govern
i el penediment de la Srta. Drake, el qual em sembla genuí.
Amb tot, la seva cobdícia ha llevat vides.
No es pot desfer cooperant.
No em dona cap mena de satisfacció dir-li,
però anirà a la presó, Srta. Drake.
Aixequi's.
La condemno a un període d'encarcerament
d'un any i tres mesos.
Sí. Me n'avergonyeixo molt.
Sento molta culpabilitat.
Però una cosa pot ser blanca i també negra.
M'entens?
Podria anomenar una pila de gent que s'ha passat la vida
sense fer res per ningú, hòstia.
Sí, hem fet mal a algunes persones.
Sí, hem destrossat vides.
Però també vam donar a la gent, a persones que patien,
el millor medicament per al dolor irruptiu de càncer
que ha existit mai.
De veritat? Ho continues pensant?
Un ven el que té a la bossa.
15 MESOS DESPRÉS
Jo diria que el vigoritzador d'ulls
i el purificador de porus és una bona combinació per a vostè.
- El puc provar? - A la mà?
- Sí. - Nota que suau?
I tant. Faig tocs?
Aquí, li il·luminarà la cara.
És tot natural, fet a mà per la meva mare.
És allà, la de blau.
Té 68 anys, s'ho pot creure?
- Ho veu? Funciona, de debò! - No m'ho puc creure.
Devia engendrar la meitat de les criatures de Tampa, però cantava…
T'has casat quatre vegades?
Aquest es va anul·lar.
És força sexy.
Ui, Ryan, no.
Per mi fa la mateixa olor que un cadàver.
Però us ensenyaré una cosa.
- Això… - Ei, Nicole?
- Vaig a buscar el dinar. - D'acord.
- T'ocupes de la parada? - Entesos!
Toca-ho.
No penso en la meva vida d'abans.
Només de vegades…
quan em costa adormir-me.
Faré un glopet de Cuervo.
- Entesos. - Gràcies.
Tinc uns somnis que en realitat no són somnis…
en els quals porto l'empresa, ens he tret de la merda absoluta
i la gent em mira com si fos algú.
I em fa sentir tan bé que m'espanta.
Aleshores m'assec i encenc el llum.
FENTANIL: 1.600 MCG
ÚLTIMES NOTÍCIES
El fundador de la farmacèutica a qui van condemnar per orquestrar
un pla de corrupció i suborn relacionat amb els opioides
rebrà avui sentència.
John Kapoor, el fundador de l'empresa anirà a la presó cinc anys i mig.
Els fiscals esperen que la sentència
enviï un missatge contundent a la indústria.
Per pura cobdícia,
els executius d'Insys, des de John Kapoor cap avall,
van subornar metges perquè receptessin aquest fàrmac fort i addictiu
a persones que no el necessitaven.
Va ser el fundador d'Insys
i avui s'uneix a un grapat d'executius que han anat rebent sentència fins avui.
Subtítols: Estel Marès