Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ale copak to tu máme?
Bojím se, aby tam nebyly hambatý záběry.
Točím tě, zlato.
Miluji moji Pamelu.
Tvoji Palemu?
Zírám, kolik těch kazet mám.
Ne!
Moji naprosto úžasnou Pam.
Lásko.
Tohle je paráda.
Kristepane.
- Nekuř, kazíš nám záběr. - Fakt?
Hlavně, že seš drsnej.
- Ty ho kazíš svým dechem. - Dechem?
Bože, nemůžu se na to dívat.
Co se to tu děje?
Já nevím.
Koukejte na něj.
Panebože.
Pane jo.
Páni.
Pamelo, už jsem to jednou říkal a řeknu to znovu.
Na tak skvělou ženu, jako jsi ty, jsem čekal celý svůj život.
Chci být tvůj rytíř v nablýskané zbroji.
Tady mě máš.
Pojď, anděli, chyť mě za ruku.
Vezmeš si mě znovu?
Ano.
Ahoj!
Ahojte.
Dnes, 1. června…
Podle tónu hlasu jsem byla šťastná.
Ta videa mě vážně dojala.
Říkala jsem si:
„Bylo to tam. Tenkrát jsem byla fakt zamilovaná.“
Dnes si připadám, jako bych něco hledala.
Zlato, ty seš fakt nádherná.
Vůbec nevím, kudy dál. Cítím v sobě neklid.
Marně hledám ten konkrétní pocit.
Přivítejte Pamelu Anderson!
Pamela Anderson je sexuální bohyně naší generace.
Hollywoodská blonďatá dračice.
Světová superstar z Pobřežní hlídky.
Pravděpodobně nejslavnější blondýna světa,
která se buď prohání v rudých plavkách po plážích Malibu,
nebo pózuje pro časopis Playboy.
Jsem Pamela Anderson, Miss February 1990.
Děláte Playboy a Pobřežní hlídku.
Nevnímáte to někdy jako zneužívání?
- Ne. - Fajn, dobrý, pojďme dál.
Tommy, Pamelo, otočte se!
Pamela a Tommy Lee z Mötley Crüe se vzali jen čtyři dny po seznámení.
Proč myslíte,
že se média tolik zajímají o váš soukromý a sexuální život?
Možná je to kvůli tomu videu.
To slavné intimní video, které jim někdo ukradl.
Kolikrát jste byla vdaná? Čtyřikrát?
Jeden je málo.
Jestli četli, co se psalo v bulváru,
tak o mně mají nejspíš úplně jinou představu.
Proto doufám, že lidi překvapím.
- Takže vy nejste herečka? - Ne.
- Co tedy jste? - To ještě nevím.
- Čím chcete být, až vyrostete? - To nevím.
PAMELA: PŘÍBĚH LÁSKY
Čau, mami.
Tak tady žiju.
V domě, ve kterým jsem vyrůstala,
což je podobně šílený jako vzít si rockovou hvězdu.
Zase jste v tom blázinci, ve kterým jste prožívali dětství.
Hodná holka.
LADYSMITH, BRITSKÁ KOLUMBIE, KANADA POPULACE: 8 990
Vždycky když jsem ve srabu, tak se vracím domů.
A vždycky odsud odjíždím totálně srovnaná.
Jako bych tu prozřela.
Sednu si doprostřed louky,
zadívám se na hvězdy
a rázem je mi všechno jasný.
Kristepane.
Tohle je náročná pláž. To není Kalifornie.
Věřte, že tady byste se mnou zpomalenej běh nenatočili.
Na apríla mě táta vytáhl z postele a hodil mě rovnou do vody.
Na svátek bláznů.
První den v roce, kdy jsme mohli do oceánu.
Ale museli jsme plavat. Na apríla bývá voda jako led.
Vidíte tu cihlovou zeď? Tam stával náš dům.
Byla to taková malá chatrč.
Máma byla číšnice. Obsluhovala ve Smittyho palačinkárně.
Táta mastil poker, všemožně šmelil a vymetal komíny.
A taky nosíval cylindr.
S tátou má každej nějakou historku. Býval v Ladysmithu známá firma.
Měl rád závodění.
Máma má na čele jizvu z toho, jak prolítla čelním sklem, když mě čekala.
Vždycky vtipkujeme, že kvůli tomu jsem tak praštěná.
Já tenhle ostrov miluju. Líbí se mi žít u vody.
Jsou tu moc milí lidé.
Ladysmith je krásné město.
PAMELINA MATKA
Ostrov Vancouver je jasná volba.
Pamela se narodila 1. července 1967.
A hned se o ní psalo v novinách.
Byla takzvané Jubilejní dítě.
Děti, které se ten den narodily, dostaly i medaili.
Pam chodívala často do krámu.
Když jsem tam pak přišel já, řekli mi: „Pam tady má dluh 50 dolarů.“
PAMELIN OTEC
„Dluh? Jakej dluh?“
„Chodí si sem na čokoládový tyčinky a nechává si je napsat.“
Byla to taková malá uličnice.
Naši se brali, když jim bylo 17 a 19 let.
Když mě máma čekala.
Takže byli hodně nevybouření.
A táta hodně chlastal.
Často se hádali.
Vzduchem lítaly nadávky a bylo tam i fyzický násilí.
Máma třeba vysávala, když byl hokej.
Táta jí ten vysavač sebral a mrštil s ním přes celej dům až na pláž.
Když je hokej, tak se prostě nevysává.
Už jsem to znala, takže když se hádali, brávala jsem bráchu ven.
Když jsme se pak vrátili, oni už se po sobě váleli,
líbali se a zavírali v ložnici.
Říkali jsme si: „Fajn, tohle je lepší.“
Byla to ale tatáž energie.
Párkrát jsme dokonce od táty odešli.
Bydleli jsme na bytě a žili ze sociálních dávek.
Věčně jsme měli sušený mlíko. Úplně si tu chuť vybavuju.
Pak táta zavolal, já mu řekla adresu podle nějakýho dopisu u telefonu,
on přijel a odvezl nás zpátky na ostrov.
Nakonec kvůli máminým vzpomínkám nechtěli v Ladysmithu zůstávat
a přestěhovali se dál na sever.
No jo, prostě si doma dupla.
Jak jsem ale zjistila, nikdo nemá dokonalý dětství.
Jako malá jsem si zažila peklo.
Měla jsem chůvu.
Naši si mysleli, že je skvělá, protože mi nosila dárky.
Jenže ona mě sexuálně obtěžovala.
Tři nebo čtyři roky mě zneužívala.
Našim jsem o tom nesměla říkat.
Chtěla jsem před ní chránit bráchu. Chtěla jsem ji zabít.
Zkoušela jsem jí probodnout srdce lízátkem.
Přála jsem jí smrt a ona se druhý den zabila v autě.
Zabila jsem ji silou vůle, a nesměla to říct.
Byla to moje vina. Přála jsem jí smrt a ona zemřela.
Držela jsem to v sobě až do dospělosti.
V takových stresových momentech jsem opouštěla svý tělo
a odlítala do vlastního imaginárního světa.
Kopala jsem tunel do Číny a zoufala si, jak to tu nenávidím a jak chci pryč.
Chtěla jsem utýct z ostrova.
Když jsem pak vyrostla, vypadala jsem spíš jako kluk.
Dělala jsem gymnastiku a byla jako vyžle. Zakulatila jsem se až o hodně později.
Něco se mi vyboulilo na hrudi a já se bála říct mámě, že mám rakovinu.
Myslela jsem, že umírám, a zkoušela jsem to zatlačit.
Ona se tomu smála a řekla mi, že se stávám ženou.
Pak už to šlo ráz na ráz. Byla to šílená jízda.
Tak to celý začalo.
A teď jsem tady.
Dvakrát tak zakulacená.
Kristepane.
Když jsem jezdila po světě,
posílala jsem všechno domů, že se tím jednou proberu.
Netušila jsem, že to přijde tak brzo. Jsem tu zaplavená věcma.
Od dětství jsem si psala deníky. Je v nich všechno, co jsem zažila.
Spousta žlutých bloků. Můj život je jeden velkej žlutej blok.
Psala jsem si všechno, abych nezapomněla. A aby byly důkazy, kdyby se mi něco stalo.
Jen ty části, kde si vylívám srdíčko, bych radši nikomu neukazovala.
Jelikož jste nám ty deníky poskytla,
chci se zeptat, jestli by vám nevadilo z nich číst.
Co si o tom myslíte?
Nevím, jestli je chci číst.
Ani ten dokument nejspíš neuvidím.
Ráda dělám věci jen proto, že mě zajímá ta samotná zkušenost.
Chci se dívat spíš dopředu.
Možná bude lepší, když z nich bude číst někdo jinej,
protože já bych si asi vybírala, co jo a co ne.
Takže máte mý svolení.
Není snadný se k tomu vracet.
Znovu to celý prožívat, jako by to bylo poprvý.
Bolí to.
„Jsem ráda, že si píšu deník. Hodně mi to pomáhá.
Možná jednou napíšu knížku.
Miluji slova.
Jsou pro mě únikem z tohoto absurdního světa.
Pojďte se mnou. Dláždím vám cestu.
Když píšu, svět se otevírá.
Ve škole jsem psávala příběhy o rodičích, kteří opustili své děti.
Musela jsem hodně trpět.
Osud si se mnou zahrává.
A já se mezi těmi nesmysly snažím být vidět.
Je mi jasné, že každý si svůj život tak trochu dramatizuje.
Někdo víc, někdo míň.
Já si ho buď hodně dramatizuji, nebo si hodně vymýšlím.
Kdo ví.
Pac a pusu, Pamela.“
Od samýho začátku mě přitahovali nejrůznější gauneři.
Jeden z nich mě dokonce naháněl v autě a chtěl mě smést ze silnice.
Normálně mě chtěl přejet.
Vykopl mě z jedoucího auta a já hodila salto do příkopu.
Na něco se ta gymnastika hodí.
Po střední škole jsem zatoužila prozkoumat Vancouver.
Když vyrůstáte na ostrově, máte z pevniny velkej respekt.
Máma říkala: „Do Vancouveru ne, v Texasu někoho zastřelili.“
Já na to: „Ten je od Vancouveru dost daleko.“
A ona: „Ale je to jedna země. Na pevninu nejezdi.“
Sedla jsem na trajekt a odjela. A někoho jsem potkala.
Nastěhovala jsem se k němu, jenže on mě podváděl s jinou.
Když si váš přítel myje penis v umyvadle, je vám nejspíš nevěrnej.
Tenkrát jsem si zapsala: „Myje si penis v umyvadle. Podezřelé.“
Dnes se tomu směju, ale bylo to peklo.
Kamarádi mojí kamarádky prodávali pivo Labatt
a dostali volňásky na fotbal.
Na BC Lions, na kanadský fotbal.
Mně se nechtělo, fotbal mě nezajímal, ale kámoška chtěla jít.
Tak jsme šli a všichni jsme měli reklamní trička firmy Labatt.
Zabrala mě kamera a už jsem byla na obrazovce.
Vykřikla jsem: „Ježíš, to jsem já!“ Nemohla jsem tomu uvěřit.
Kámoš, co pro Labatt pracoval, řekl: „Postav se a ukaž tričko.“
Tak jsem vyskočila a začala se nakrucovat ze všech stran.
Vytáhli mě na hřiště a chtěli, abych losovala.
Musela jsem vylosovat jedno číslo.
Rozhlídla jsem se kolem a napadlo mě:
„Tady musí být snad milion lidí.“
Byl to obrovitánský stadion.
Začali mi říkat „Blue Zone Girl“.
Pak mě oslovil Labatt, že se mnou chtějí udělat reklamu.
A plakát.
Běželo to v noci po fotbale a nakonec to bylo všude.
No a pak jednoho dne zazvonil telefon.
Zvedla jsem ho.
Ozvala se žena: „Tady Grabowski, Playboy, chceme vás na obálku.“
A já:
„Playboy?“
„Hledali jsme po celým světě.
Podle nás jste pro říjnový číslo ideální.“
A já na to: „Já že jsem ideální? To jako vážně, nebo je to fór?“
„No vážně. Věřte mi.“
Chtěli, abych přijela do Los Angeles.
Jenže já nikdy předtím neletěla.
Takže jsem se na letišti pěkně zapotila.
Nahlásila jsem jim, že jedu pózovat pro Playboy.
Ukázala jsem jim dopis od pana Hefnera, ale oni mě odpálkovali:
„Kanaďanka nemůže pracovat v USA.“
A já: „Cože?“
Tak jsem se na WC převlíkla, dala si klobouk a šla k jiným aerolinkám.
Dojdu tam a tam je ta samá ženská a povídá: „Dobrej pokus.“
Tak si říkám: „Kristepane, já snad budu muset jet autobusem.“
V něm vás na hranicích občas kontrolují a občas ne.
Byla jsem fakt nervózní.
Nakonec kontrolovali jen lidi za mnou a přede mnou.
Dostala jsem se do Ameriky. Do Seattlu.
Odsud jsem druhý den ráno odletěla do LA.
„Jsem na místě.
Vysedám z letadla ve velkém Los Angeles.
Jdu rovnou k chlápkovi, co drží králíčka.
Děsně nenápadný.“
Ten den byl Gay Pride Day.
Hned jsem volala mámě:
„Gayové existují. A mají růžový šortky a želízka.“
Ona na to: „Takže jsi doletěla.“
„Vystupuji z limuzíny. Samozřejmě jsem seděla vepředu.
Hrozně moc mu děkuju za to, že mě tam nechal sedět.
Vzadu si nebylo s kým povídat.“
Limuzína zastavila u kašny a šlo se dovnitř.
Sídlo Playboye vypadalo jako hrad.
„Vybíhá Marilyn.
Celou si mě prohlíží.
Teď mi určitě řekne, že se mám vrátit domů.
Vypadám příšerně.
Z ní ale vypadne, že mě rádi vidí.
Nestačím žasnout.
Všude po chodbách visí obrovské fotografie nahých žen.“
Byl to umělecký underground, plný sexu, drog a rokenrolu.
Měla jsem pocit, že všechny ty lidi odněkud znám.
Není to Tony Curtis? A tohle Scott Baio? Sean Penn?
Krásný ženy v hedvábných róbách.
Monique St-Pierre s účesem jako Michelle Pfeiffer.
„Kolem mě proběhne vysmátá holka v župánku.
Za ní druhá se sklenkou šampaňského, co se ji snaží chytit.
Páni. Nádhera.
Najednou mám pocit, že jsem průměrná.“
Měla jsem plísňáky a triko s Nirvanou a takový ty ponožky s bambulkama.
„Asi mi budou muset nabarvit vlasy.“
Než jsem jela, nastříkala jsem si na hlavu zesvětlovač Sun-In.
Chtěla jsem melír, ale vylezla z toho počůraná sláma.
Nebyla to hezká barva.
Takže mi je v Playboyi hned po příjezdu přebarvili.
Zabalili je do staniolu a vrátili jim přirozenej vzhled.
„Víc blond jsem určitě ještě nebyla. Ale líbí se mi to.
Jsem šťastná, ale zároveň se stydím.
Co tady dělám?“
V mládí jsem bývala příšerně stydlivá. Nesnášela jsem svý tělo.
Časopis Playboy jsem vídala u táty. Schovával ho pod Kačerem Donaldem.
Vždycky jsem si říkala, proč nejsem krásná jako ty ženy.
I ostatní ve škole mi připadali hezcí. Mnohem hezčí, než jsem byla já.
Styděla jsem se za svý tělo právě kvůli těm zážitkům z dětství.
Styděla jsem se za to, co se mi stalo.
„Bylo nám s kámoškou 12 nebo 13 let.
Ona se zabouchla do jednoho staršího chlápka.
Byli jsme u jeho kámoše na bytě a ona šla s tím chlápkem nahoru.
My jsme s tím druhým čekali dole a hráli backgammon.
Chvíli jsme hráli, načež on povídá, že očividně potřebuju masáž.
Jemu bylo 25, mně 12.
Znásilnil mě.
Dávala jsem si to za vinu.
Máma věčně plakala kvůli tátovi. Nechtěla jsem jí přidávat další starosti.
Neřekla jsem to ani jí, ani nikomu jinému.“
Snažila jsem se na to zapomenout, ale jako bych to měla napsaný na čele.
Jako bych tam měla nápis „Měla jsem sex“, přičemž jsem nechtěla, aby to někdo věděl.
Takhle nějak vypadaly moje první sexuální zkušenosti.
Měla jsem v hlavě zmatek.
Příšerně jsem se styděla.
Byla jsem kvůli tomu strašně zamindrákovaná.
Před prvním focením pro Playboy jsem si ale řekla:
„Proč sakra musím být pořád tak stydlivá?
Ať jde celá minulost do háje i s touhle věčnou nejistotou.
Je to jako vězení. Musím se z toho dostat.“
Pak přišlo první cvaknutí spouště a já jako bych skočila z mostu
a padala do hlubin. Cvak!
Vůbec poprvý jsem měla pocit, že odhazuju okovy.
„Focení.
Ze stydlivky se do konce týdne vyklubala nezkrotná nahá divoška.
- ‚Na stranu.‘ - ‚Dělám to správně?‘
Naučila jsem se na sebe dívat skrz objektiv fotoaparátu.
Tak jsem si to nejvíc užívala.“
Vzpomínám si, jak jsem se fotila polonahá u fontány.
Stáhla jsem si hedvábný šaty a naskočila mi husí kůže.
Bylo to, jako by se ve mně probudila divoženka.
Měla jsem pocit, jako bych vstoupila do jinýho světa.
Převzala jsem vládu nad svojí sexualitou.
Vzala jsem si ji zpět, a to ve velkým stylu.
„Skákala jsem sem a tam, převalovala se, strkala si prsty do úst
a dávala na odiv vlasy.
Nakonec to bylo to jediné, co jsem na sobě měla.
Plus boty.
V botách jsem si nepřipadala tak úplně nahá.“
Konečně jsem měla pocit, že jsem v něčem vážně dobrá,
že něco umím.
Ne že dobře vypadám, ale že to dobře dělám.
Ta holka v Playboyi, to nejsem já. Je to postava, kterou hraju.
A moc si to užívám.
Hraju někoho jinýho. Jak bych se v tý situaci chovala?
Jenže já v tý situaci byla.
Po pár týdnech v Los Angeles jsem si řekla:
„Fajn, dobyla jsem Playboy. Jedu domů.“
Den nato mě ale Marilyn Grabowski vzala na oběd.
„Hefner by si tě tu chtěl ještě nechat.“
Byla jsem…
Úplně mě tím dostala.
Řekla mi, že bych měla zůstat v LA, že tam udělám kariéru a že to mám zvážit.
Máma mi taky radila, ať tam zůstanu.
Řekla jsem jí, ať si dělá, co se jí zlíbí.
Mě do Playboye fotit nechtěli.
„Milý deníčku. Bydlím v totálním zapadákově.
Cesta do Hollywoodu vede po třech různých dálnicích.
Daň za čistý vzduch.
Řízení mě tu moc baví.
Všichni vypadají, že ví, kam jedou, a chtějí tam být rychle.
I stařenky tu dávají osmdesátku.
Teda rychlost 80 m/h.
Ode dneška mám nového pejska, Star.
Budu ho moc milovat.“
Přestěhovala jsem se do bytu s jedním talířem, vidličkou a lžící.
Bez nábytku, bez ničeho.
Seděla jsem tam a říkala si: „Super, tak to bychom měli.“
„Nemůžu uvěřit, že jsem tady.
Holka z městečka na konci světa, dcera alkoholika,
věčně s hlavou v oblacích.
Rozhodně nevyčítám rodičům, jak mě vychovali.
Jsem vděčná za všechno zlé, protože mě to naučilo mnoho dobrého.
Jsem bojovnice.
Pac a pusu, Pamela.“
DŮM PAMELINÝCH RODIČŮ
Takhle jsme je dělávali. Víc tam toho nedávej.
Takhle je to dobrý. Ideální velikost.
Tohle nebude veganský jídlo.
Kam jsi dala všechny ty přiléhavý šaty?
Ale jdi. Mý tělo už nikoho nezajímá.
Tyhle jsou dost průhledný.
Naštěstí v nich není vidět všechno.
Máma vždycky řešila krásu, vlasy a líčení.
Naučila mě, jak si nabarvit vlasy barvou z drogerie.
Trvalo to tak dvě minuty.
V Ladysmithu jste všude za dvě minuty. I když je provoz.
Barva stojí pět dolarů. Sama se nabarvím za 20 minut.
Skandinávská blond, to je moje.
Kromě blond vlasů, koz a plastových bot na mně není vůbec nic umělýho.
Ještě nikdy jsem dotazované osobě nepokládal otázku:
„Můžeme probrat vaše ňadra?“
Co máte na mysli? Ty dvě věci, který tu doprovázím?
Kariéru mi vždycky dělaly kozy. Já se jen vezla.
Chcete je vidět? Dělám si srandu.
Ne, nechcete je vidět. Jsou hodně z formy.
- Kde jsem si je nechala dělat? - Jo.
Ježíš, to je otázka na tělo. Co kdybychom probrali spíš tohle?
V rozhovorech jsem neuměla lhát ani nic tajit.
Když se mě někdo zeptal na plastiku, tak jsem prostě odpověděla.
Čímž jsem v podstatě rozpoutala lavinu.
- Ale nebyla jste úplně plochá, že ne? - Ne.
Byla jsem v tělocvičně v sídle Playboye
a obdivovala jsem tam těla ostatních žen.
Vypadaly neuvěřitelně.
Stála jsem s Kimberly Hefnerovou, manželkou pana Hefnera.
Povídá mi: „Všechny byly na plastice.“
A já na to: „Fakt? Kde se můžu objednat?“
A bylo to.
Spontánní rozhodnutí bez nějakýho dlouhýho rozmýšlení.
Nevím, proč všechny zajímaly moje kozy. Zas tak výstavní nebyly.
Byla jsem hodně naivní.
Hodně jsem si tenkrát ujížděla na tom, že jsem říkala pravdu.
Každýmu jsem to přiznala.
Máte plastiku?
Ano, tohle jsou implantáty, Larry.
Vážně?
- Jsou, nebo nejsou? - Ano, jsou.
Vytáčelo mě, že se k tomu všichni vraceli.
Vážně to musíme zase řešit?
Ale zvyknete si.
Jo.
Máte překrásné šperky.
Díky.
Hodně se teď píše o…
- Dívá se na mě… - Když máte ruce tak?
Prý: „Hodně se teď píše.“
Kým byste chtěla být a proč?
Třeba vámi.
Proč zrovna mnou? To mě zajímá.
Mučila bych vás otázkami o plastikách.
Jo, to by bolelo.
Nevím, proč je to zajímalo.
Myslím, že není vhodné se na to žen ptát.
Existují určité meze, které by se neměly překračovat.
Vždycky jsem doufala, že se objeví nějaká práce,
ve který zaujmu lidi i něčím jiným než jen svým tělem.
Přijela jsem pracovat pro Playboy.
Takže všechny lidi, které tady znám, znám přes Playboy.
Ale kdo ví? Třeba ze mě jednou bude i herečka.
„Je 21. května 1991.
Přemýšlím, jak se posunout dál. Už mě nebaví stát v koutě.
Chci se stát hvězdou.
Ne jako sexuální symbol, ale jako herečka.“
Playboy byla tehdy moje agentura. Lidi zvenku mě poptávali přes něj.
A jednou takhle zavolali z castingu Pobřežní hlídky.
Bylo to jako kalifornský sen.
Jsem hrdý na to, že můžu hrát v Pobřežní hlídce.
V seriálu o statečných plavčících a plavčicích.
Lákali mě na konkurz do Mariny del Ray, což mi přišlo vždycky strašně daleko.
Nechtělo se mi tam jezdit. Prostě jsem je ignorovala.
Věděly jsme, že je ta pravá. Jenže ona nás jedenáctkrát odmítla.
My to ale nevzdávaly a hučely jsme do ostatních,
že ji musí vidět.
„Vy jste ta Pamela Anderson, co nikdy nechtěla přijet?“
„Ano.“
Pamela překypovala energií.
Měla obrovské charisma.
Byla ideální.
POBŘEŽNÍ HLÍDKA
A tak se zrodila postava CJ.
A akce!
Byla to moje první herecká zkušenost.
Moc mi to nešlo. Nevěděla jsem, co dělám.
Promiň, Mitchi. Nečekala jsem tě tady.
Já tebe ještě míň.
Jak se máš, CJ?
- Jak se má Larry? - Ještě jednou ho zmiň a letíš tam znovu.
Režisér neustále křičel: „Chovej se přirozeně. Akce!“
Vydrž!
Když něco nešlo, vykřikl: „Víc racků!“
A na scénu naběhl člověk s prakem a sušenkami
a začal ty sušenky vystřelovat do vzduchu.
Zaplašit ptáky, prosím! Zaplašit!
Bavili jsme se. To snad ani nebyla práce.
Platili nám za trávení dní na pláži.
Ani jsme si nevšimli, že začínáme být hodně populární.
Jeden seriál je ale podle diváků naprosto samostatnou kategorií.
Jde o nejpopulárnější televizní seriál na světě.
Jeden z prvních, který běžel i v Číně.
Pobřežní hlídku dabují do mandarinštiny. I když ono ani není moc co překládat.
Dá se to sledovat i bez zvuku.
O nějaký děj tam nikdy moc nešlo.
A nejsladším ze všech lákadel byla samozřejmě Pamela Anderson.
Pamela povýšila zpomalený běh na umění.
Zpomalený běh se učí hodně těžce.
Byla neskutečně přitažlivá.
Díky Pamele dostal ten seriál úplně nový rozměr.
Pamelo!
Propagace seriálu po Evropě byla naprosto šílená.
Lidi se mohli přetrhnout, padali z eskalátorů.
Kolikrát jsem se fakt nestačila divit.
Viděl jsem ji! Je krásnější než v televizi!
Mým prvním hostem je světoznámá hvězda z Pobřežní hlídky.
Přivítejte Pamelu Anderson!
Pamela Anderson.
Jedna z nejslavnějších hereček světa.
Nádherná Pamela Anderson.
„Ahoj mami, ten dnešní ranní telefonát byl moc fajn.
Snad se naší rodině bude letos dařit.
Možná vám brzo koupím nový dům.
Je to můj sen.
Budu tvrdě pracovat, aby se jednou splnil.“
Šlápni na to, zlato.
PAMELIN MANŽEL
Vždycky to byl můj dům, jen jsem tu 25 let nebyla.
Zbyla jen ztrouchnivělá chatrč.
Věděla jsem, že se sem jednou vrátím, abych se postarala o rodiče.
Pak přišel covid a já už tu zůstala.
A z nudy jsem se rozhodla postavit tohle.
A pak se na stavbě objevil tenhle milej chlapík.
No jo. Měli jsme svatbu na Štědrý den.
Je to Kanaďan. Je hodný a normální.
Měla jsem pocit, že bych to měla zkusit.
Jo.
Nevím.
Už zase. Občas nevím, jestli žiju, nebo jsem mrtvá.
Každopádně mám pocit, že bych teď měla zůstat doma.
Jsem jako losos, co se vrací domů umřít.
Dělám si srandu.
To je hrozný.
Rok 1990.
Cože?
Ježíš, tohle je vtipný.
Pekla jsem dort Mariovi k jeho 33. narozeninám.
To je hodně dávno.
„Je 8. ledna 1990.
Chybí mi Mario Van P.
Chci, aby mě miloval jediný člověk, a chci toho člověka rozmazlovat.
A asi chci, aby to byl Mario.“
„Probudím se u Maria, jedu se převlíknout a hurá za Scottem.“
Pardon, to zní divně.
Proč jsem si to vůbec psala?
Nedej bože aby o mně jednou točili dokument a zjistili, jak jsem se kurvila.
Chodila jsem i s jinými herci, ale vždycky jen krátce.
S kým jsem ještě chodila? No, bylo jich víc.
Byl tam Scott Baio.
Málem jsem koupila Hyundai. Od jeho táty. Za 5 000 dolarů.
Zuřil, že jsem řídila Scottův Mercedes. Prý jsem na to neměla.
Prý jsem měla nejvýš na Hyundai.
To od něj nebylo hezký.
- Dean Cain? - Ježiši.
Ano, ale všechny vyjmenovávat nemusíme.
Eric Nies?
Ježiši, no jo. Já chodila s Ericem Niesem. Ani nevím, proč to skončilo.
A teď jste prý zamilovaná do Francouze. Mon dieu!
- Jak se jmenuje? - David Charvet.
- Ó, Charvet? - David Charvet.
To bude ten pravý.
- Životní láska. - Rozhodně životní láska.
„Je 18. prosince 1992.
David se mnou přestal spávat v jedné místnosti.
Vím, že je to konec.
Já se prostě nikdy nevdám. Je to jasné.
Nejspíš skončím u rodičů a umřu po jejich boku.
Ještěže mám Star.
V květnu začínáme znovu natáčet Pobřežní hlídku.
Natáčecí prázdniny jsem si hodně užila,
ale teď už se zase těším na pláž a na oceán.
Tam jsem doma. Tam jsem sama sebou.“
CJ Parkerovou mi napsali na tělo.
Byla to romantická hipísačka.
Mitchi, já se zamilovala.
Ale jdi, CJ. Nezačínej zase. Vždyť ho znáš jen chvilku.
Já nevím. Prostě se s ním cítím jako nikdy předtím.
Tohle ale říkáš vždycky.
Teď je to jiný.
Kellyho Slatera jsem poznala při natáčení.
Byl moje velká láska.
Byl zlatíčko a byl na mě moc hodný.
Tady je Kelly. Když měl ještě vlasy.
Byl to hezoun.
Velkej hezoun.
S Kellym jsem se scházela dlouho. I když jsem měla jiný kluky.
A on měl jiný holky. Nebyla jsem jediná.
Chtěl bych poděkovat svým holkám…
svý holce a kamarádům.
Byl to velkej lamač srdcí.
Nespoutaná duše.
Nemohli jste si ho přivlastnit. Nikoho si nemůžete přivlastnit.
Nikdo nikoho nevlastní. Ať si každej žije po svým.
Občas je prostě lepší, když jsou lidi od sebe.
„Raději budu s někým jen chvíli, než abych se do smrti trápila.
Baví mě být zamilovaná, baví mě být citlivá a zranitelná.
Být otevřená. Jen tak se dá skutečně žít.“
Bavil mě život plný romantiky.
Stallone mi říkal, že jsem jeho jednička a že mi dá byt a Porsche.
Já na to: „Ona je i nějaká dvojka?“
A on: „V Hollywoodu dnes lepší nabídku nedostaneš.“
Hledala jsem opravdovou lásku. Nic mimo to mě nezajímalo.
Zamávejte.
Spoluvlastnila jsem klub Sanctuary.
S nejlepší kámoškou Melanii jsme tam slavily silvestr.
- Melanie! - Ahoj.
A byl tam i Tommy.
Bicák z Mötley Crüe, Tommy Lee.
Rocker Tommy.
Zlobivý bubeník z Mötley Crüe.
Všem jsem nalila panáka Goldschlägeru.
Tommy myslel, že to je jen pro něj, všechny přelezl, sedl si vedle mě
a olízl mi obličej.
A já olízla Melanii a tak to šlo dál.
Po tý noci mi v jednom kuse drnčel telefon.
Nechával mi zprávy typu:
„Mám já dobrý páreček, je to velký dáreček.“
Nereagovala jsem.
V tý době jsem měla moc práce. Každý den jsem natáčela.
Točila jsem Pobřežní hlídku a fotila pro Playboy.
Pak jednou volal, když jsem byla na odchodu z domu.
Myslela jsem, že to je agent.
Zvednu to a povídám: „Haló? Tommy?“
Zněl strašně smutně. Řekl jen: „Ahoj.“
A já: „Ahoj, promiň, že jsem tě zasklila. Mám spoustu práce. Odjíždím do Cancúnu.“
A on: „Beze mě?“
A já: „Ty do Mexika nejedeš. Já tam jedu fotit.“
A on: „Potkáme se tam.“
- „Ne, nejezdi.“ - „Budu tam. Najdu si tě.“
A já: „Do prdele.“
Hned po příjezdu jsem všem řekla, ať do hotelu nepouští nikoho s tetováním.
Konečně v Cancúnu.
Neskutečný.
ÚNOR 1995
Tam půjdeme dnes večer. Do La Boomu. Je to někde tamhle naproti.
Tommy mi posílal zprávy: „Jsem v Cancúnu. V tomhle hotelu.
Jsem tu s kámošema. Projdu všechny hotely a najdu si tě.“
Byla jsem nervózní, ale řekla jsem si: „Co se může stát? Zítra odjíždíme.
Brnknu mu. Jeden večírek mě nezabije.“
Poslední slova: „Co se může stát?“
Takže jsme šli do La Boomu.
Hráli tam jen samý techno.
Přišli oni, jdu k nim a ptám se kámošky: „Kterej je Tommy?“
Všichni měli bílý nátělníky, zlatý řetězy a džíny.
Vypadali stejně.
A kámoška Alexis povídá: „Tamhle ten.“
Pili jsme šáňo a dali si do něj extázi. Nikdy předtím jsem ji neměla.
Měla jsem zorničky jako talíře.
Úplně jsem zářila. Bylo to super.
Zbytek večera mám v mlze.
V nádherný mlze.
Narostly nám křídla.
Uprostřed noci se na mě podíval a zeptal se:
„Vezmeš si mě?“ A já mu odpověděla: „Jasně.“
Zeptal se: „Už jsi něco takovýho cítila?“ Já na to: „V životě.“
A on sebral kámošovi prsten s lebkou,
navlíkl mi ho na prst a bylo vymalováno.
Pak jsme celý hodiny plánovali svatbu.
„Nedokázali jsme se od sebe odlepit.
Říkala jsem si, proč ne. Bude to nový začátek, nové dobrodružství.
A od té chvíle to byla pohádka. Moje pohádka.“
- Ahoj, lásko. - Čau, zlato.
Lidi se většinou berou tak po dvou letech. „Konečně se známe, pojďme se vzít.“
Ale každej se přece mění. Takže i po dvou letech to chce odvahu.
Huhú, dneska se bereme.
- Já vím. - Co na to říkáš?
Paráda!
Jo.
A tak jsme se po pár společně strávených dnech v Canúnu vzali.
Čau, krásko.
Na svatbu nám přišli lidi z toho večírku v La Boomu.
Za družičku mi šla holka, se kterou jsem se tam seznámila.
Váleli jsme se na lehátkách a popíjeli drinky.
Měla jsem na sobě bikiny, Tommy byl v šortkách.
Jsem nejšťastnější holka na světě.
Můj krásnej manžílek.
Mňam, mňam, mňam.
Co řešíš?
Nechci znít jako chudák, ale kupme víc vodky.
Tahle lahvička stojí jen osm dolarů.
Kolik je hodin?
Zhruba čtvrt na čtyři.
A měli jsme dvě lahve šampaňskýho.
- Takže nemáme vodku? - Jen malou Coronku.
Zeptala jsem se ho na příjmení a on řekl: „Lee.“
- „Já myslela, že seš Tommy Lee Jones.“ - „Ne, to je někdo jinej.“
Miláčku.
Zabírám ti zadek.
Čau, krásko.
S Tommym to bylo výjimečný v tom, že jsme si nic netajili.
Na nic jsme si nehráli.
Byla to opravdová, vzájemná, vášnivá láska.
Mňam, mňam, mňam.
To je moje holka.
To jsou prsty.
Celý od písku.
Mně se to tak líbí.
Neoprašuj to.
Pusu.
Sbohem, Cancúne.
Tenkrát jsem ale chodila s Kellym Slaterem.
Měla jsem za ním jet na Floridu, aby mě představil rodině.
Volám mu, že jsem se vdala. A on: „Cože?“
To bylo hrozný.
V Los Angeles jsme jeli z letiště přímo k Tommymu.
Ptal se: „Jíš vajíčka?“
Nic jsme o sobě nevěděli.
Prožili jsme spolu jeden z nejdivočejších románků na světě.
Na letišti byla spousta paparazziů.
Bylo to šílený.
SVATBA V BIKINÁCH
Všechny jsme šokovali.
Pamela a Tommy se vzali poté, co spolu strávili jen čtyři dny.
Čtyřdenní námluvy na pláži v Cancúnu.
Tommy a Pam zažívají nejšťastnější chvíle života.
Jsou v novomanželském rauši.
Někteří lidé tvrdí, že svatba s Pamelou
bude mít na divocha Tommyho zklidňující vliv.
- Chceme mít brzy děti. - Ano.
Dnes se stěhujeme.
Čípak seš?
Vstávej, ospalče.
Všechno natáčím.
Můj pokoj.
Kvůli těm šmírákům musíme mít zatažený závěsy.
Všechno jsme si natáčeli. Bez kamer jsme neudělali ani krok.
Natočíte jednu kazetu, popíšete ji, vezmete další, zase ji popíšete.
Jsem ráda, že to máme zvěčněný.
Musíme máknout na mimču.
Já vím.
Já se snažím.
KVĚTEN 1995 FILMOVÝ FESTIVAL V CANNES
V Cannes jsem tenkrát byla poprvé.
Přijeli jsme tam ohlásit, že budeme točit Barb Wire.
Barb Wire byla moje jediná skutečná filmová role.
Filmoví kritici zde na tiskovkách
dostávají otázky z oblasti filmového umění.
Ovšem s Pamelou je to jinak.
Snažíte se otěhotnět? Kolik plánujete dětí?
Kolik chceme dětí, zlato? Dvě nebo tři?
- Dvě nebo tři. - Dvě.
Dvě. Jo, pracujeme na tom.
Původně měl být Barb Wire jen taková malá legrace.
Po filmovým festivalu v Cannes ho ale celej překopali.
Nabyli dojmu, že to bude pecka.
Změnili režiséry i dějový linky. Vlastně ani nevím, o čem to nakonec je.
Nemám tušení.
- Jedeme. - Jedeme.
Akce.
Měla bych ti prohnat hlavou kulku.
Musela jsem si změnit hlas.
Mluvila jsem hlubokým hlasem.
Neříkej mi „bejby“.
Znělo to naprosto příšerně.
V jednom kuse jsem natáčela.
Přes den Pobřežní hlídku, v noci a o víkendech Barb Wire.
Čau.
No a během natáčení Barb Wire jsme s Tommym zjistili, že jsem těhotná.
Zařizovali jsme dětský pokojíček.
Těšili jsme se.
To je miloučké!
Je to moje první dítě, tak teprve uvidím, jak mi změní život a jak mě vytíží.
Všichni mi říkají: „My víme, že jsi těhotná,
ale stejně musíš dělat kickbox v uplým korzetu
a makat 18 hodin denně, protože je to tvoje práce.“
Tak teda makám.
Tady je máme, pracanty.
Jsem ráda, že jsem se dostala k filmu. Rozhodně jich chci natočit víc.
„Moje práce mě strašně moc baví.
Kéž by jí bylo víc.
Chci do toho dát úplně všechno.
Nevzdám to.“
Je to vážně hodně náročná role.
Vážně mi dává zabrat. Tak tak že ji fyzicky zvládám.
Občas se mi při natáčení udělá zle.
Vypadala příšerně, když přišla.
Byla bledá a celá se třásla.
Skončila jsem v nemocnici, kde mi oznámili, že jsem potratila.
Tommy se mnou tenkrát spal v nemocniční posteli.
Byli jsme z toho totálně zničení.
Moc jsme chtěli mít rodinu.
PAMELA A LEE PŘIŠLI O DÍTĚ
Když jsme odjížděli z nemocnice,
pověsili se na nás paparazziové, což nás hodně vytočilo.
Tommy se jich chtěl zbavit.
Pokoušel se jim vyhnout, ale nebylo kudy.
Říkala jsem mu, ať toho nechá, ale pak jsem vylítla.
Třískla jsem dveřmi přímo do auta toho paparazziho.
Ruply mi nervy.
Naskočili jsme do auta a Tommy začal kopat do čelního skla.
Bylo to šílený.
Nechtěli jsme se s nikým bavit.
Byla jsem na dně, ale musela jsem se vrátit do práce.
To na tom bylo to nejtěžší.
Vrátit se zpátky na plac, dát se dohromady.
Objevily se zvěsti, že berete drogy.
Potratila jsem.
Barb Wire nebyl úspěšný.
Nebyl.
V mnoha ohledech to byl váš první neúspěch.
Nebyla to taková pecka, jak si všichni představovali.
Mě to ale po tom potratu vlastně ani moc nezajímalo.
„Jsem úplně na dně.
Dělala jsem všechno pro to, abych tu bolest zmírnila.
Nikdy se se ztrátou svého prvního dítěte nevyrovnám.
Jsem zničená.“
- Takže to… - Co je to?
Halloweenská párty. Ještě před Dylanem. Tommyho 37. narozeniny.
- Nejede to. - Ne, to…
- Nemělo by se to přepnout? - Jo.
Dej tam trojku. Bývalo to na trojce.
- Na trojce. - Je to tam.
- Stiskneme „Přehrát“? - Asi jo.
SYNOVÉ PAMELY
Veselý Vánoce.
Jsme v hotelu Mainsborough, kde bydlíme a užíváme si.
Dvoupatrák!
PROSINEC 1995
Tenhle záběr mám snad tisíckrát.
Zrovna jsem zaplatil.
Dávají nám lekce o pivu, a já musím pít tohle.
- To ti prospěje. - Vodičku!
JMÉNO: PAMELA LEE
Zaber mi bříško. Těhotenský bříško.
Nafoukni ho.
Znovu jsem otěhotněla.
Byla jsem šťastná.
Moje žena vypadá, že si to náramně užívá.
Dnes není dobrej den. Je mi zle.
Kdykoliv jindy je mi skvěle.
Jenže to mě zrovna nikdo nenatáčí.
Jestli máma nedostane svůj čaj, tak mě seřve.
Naštvaná už jsem, protože piješ.
Políbila jsem ho.
- Nevím, co se stalo. - Polib mě.
„Tommy je láska, sex a rokenrol.
Je milý, samozřejmě talentovaný, je to romantik a pěkná násoska.“
Vítěz.
„Jsme bezstarostní, plní naděje a nebojíme se žít si po svým.“
Smažená ryba, hranolky a ocet.
- Co s tímhle? - Dej si je na kozy.
Hustý.
Velký jako mý bradavky.
Miluju tě.
Já tebe taky.
Jak moc?
Jo.
Sbohem.
Ztmav to.
Ne, zmáčkni to palcem.
Koukej, cos mi provedl.
„Je 20. března 1996.
Přemýšlím, jaké to asi bude.
Těším se, až si budu s miminkem hrát.“
- Táta už klopí pivko. - Táta klopí pivko.
Jo, protože táta je hodně v pohodě.
To jsem já!
Tam uvnitř je Brandon. Vidím svůj pupík.
„Cítím, jak se Brandon hýbá. Je to neposeda.
Mám v sobě malého človíčka, který je na mně závislý.
Moc ho miluju.
Budu ta nejlepší máma na světě.“
Venku jsou zástupy paparazziů.
Kreténi.
Natočili jsme si je. Byli všude kolem domu.
Vylezli na okolní stromy a čekali, až se to narodí.
To je šílený.
Bylo to děsný.
Někdo tu bude za pár dní táta.
Dneska se Brandon narodí.
Prvního června.
„Těším se, až to bolí.“
Už to na tebe jde?
Nevím.
„Nejkrásnější chvíle mého života se odehraje u nás doma.
V naší ložnici.
Narodí se nám naše krásné děťátko, Brandon Thomas Lee.“
ČERVEN 1996
Čau, maminko.
Čau, zlato.
Gratuluju.
Upekli jsme si burrito.
Sedmnáctihodinový spontánní porod.
Ahoj, Brandone.
Ahojky.
Máš tady tátu a mámu.
Hraje si s tatínkem.
Zlato, jsi táta.
Teď se ti změní život.
Narodil se ve 3:05.
Podle mě ve 3:02.
Já jen vím, že bylo hodně pozdě.
Tenkrát jsme prožívali moc šťastný období.
Bohužel jsme netušili, že se všechno brzo změní.
Řekni „pá pá“.
Pá pá.
Za chvíli to bude hotový.
Jezírko pro koi kapry.
Rekonstruovali jsme dům.
A v garáži jsme měli trezor velký jako lednici.
Byl to sejf na zbraně. Ve vypolstrovaný stěně.
Tommy v něm měl svý pušky a já svý svatební bikiny.
A taky špunty od šampáňa, co jsme tenkrát vypili.
Prostě nesmysly.
Čau, šťabajzno.
Jednou jsme byli takhle doma a Tommy šel pro něco do sejfu.
Přiběhl zpátky a spustil: „Co je to za blbý fóry? Kde je sejf?“
A díval se na mýho asistenta Johna Robertse.
John zareagoval: „Co blbneš? Já o ničem nevím.“
Šli jsme tam a fakt tam nebyl.
Hned jsem vytočila 911.
VLOUPÁNÍ TOMMY A PAMELA
Sepsali jsme protokol.
Dál se ale nic nedělo.
Netušili jsme, kdy to zmizelo. Rekonstrukce probíhala delší dobu.
Stalo se to někdy v průběhu šesti měsíců.
Vůbec jsme si nevšimli, že už tam není.
Ani nám nejdřív nedošlo, že tam byl nějaký kompromitující materiál.
Točím tě, zlato.
Pak nám ale někdo poslal balíček zabalený do hnědýho baličáku.
Tommy ho otevřel.
Byla v něm videokazeta.
Poslal mě nahoru a sám se na ni podíval.
Já ji neviděla. Nikdy.
Pak za mnou přišel a povídá: „Tohle nevypadá dobře.
Na tý kazetě jsme my, jak spolu sexujeme.“
Kristepane.
Došlo nám, že mají naše domácí videa. Bylo to v prdeli.
Měli jsme chvíli po svatbě.
Miluju tě, Tommy.
Miluju tě!
Věčně jsme chodili nazí, natáčeli se na líbánkách a tak.
Dělali jsme kraviny.
Různý pitomosti s penisem.
Velkej talent.
No a oni sesbírali chlípnosti ze všech kazet a slepili to dohromady.
Kde je táta?
Netušili jsme, kdo tu kazetu poslal.
Tady je. Máme ho.
Vy všichni, co na to čumíte, táhněte.
Kdo tohle ukradne, shoří v pekle.
Takže to laskavě vypněte a vraťte to původnímu majiteli.
Brandone.
Nedlouho potom…
Haló?
…jsme dostali dopis od Boba Guccioneho z Penthousu.
Nabídl nám, že to od nás koupí.
Nabízel nám pět milionů v hotovosti, když to bude moct použít.
Poslali jsme ho do prdele a chtěli jsme to vrátit.
Tohle nebylo určeno pro cizí oči.
Mysleli jsme si, že když nám je vrátí, tak to skončí.
Nevěděli jsme, co máme dělat. Tohle se zatím nikomu nestalo.
Žádný osvědčený postup neexistoval.
Netušili jsme, jak z toho ven.
SRPEN 1996
Pár týdnů nato se Tommy kouká na zprávy a křičí:
„Tak tohle se ti asi nebude líbit!“
Nějaká holka z Tower Records, co vypadala jako já,
podepisovala videokazetu s Pamelou a Tommym.
Bylo to ve všech bulvárních novinách. Kazeta byla v prodeji.
SOUKROMÉ VIDEO LEEOVÝCH! PRO DOSPĚLÉ! NECENZUROVÁNO!
TOMMYHO DOMÁCÍ VIDEO
Vlezli nám do soukromí.
Strašně nás to naštvalo.
Útočí na naše soukromí.
Nějakej pošuk to namnožil a rozeslal to do celýho světa.
Nemáte výčitky, že jste tak trochu zneužili jejich slávy?
Ne. Podle mě jsme nic špatného neudělali.
Pamelo! Můžete se zastavit?
Pamelo, prosím…
Když ta nahrávka vyšla, rozpoutalo se peklo.
Všude byli paparazziové.
Poprvý od porodu jsme vyrazili ven.
Šli jsme do Viper Roomu. Brandona hlídali naši.
ZÁŘÍ 1996
Odjížděli jsme a někdo mi strčil foťák do ksichtu.
- Hej! - Jdi do hajzlu!
Hej, Tommy!
Jdi do prdele!
Tommy, nastup.
Pak tam někdo použil pepřák.
- Jak se opovažuješ stříkat pepřák? - Nic jsem nestříkal.
- Seš sjetá. - Co si to dovoluješ?
Proč nejsi s dítětem takhle pozdě v noci?
- Dítě mi hlídá máma! - Kde máš dítě?
Kde máš dítě?
S mojí matkou! Já tě zabiju!
Kreténe zkurvenej!
Koledoval sis o to, Tommy! Čuráku zasranej!
Nevěděli jsme, jak se k tomu postavit.
Jak jsme to taky mohli vědět, že?
Něco jsme ale udělat museli.
Nějak jsme se bránit museli. Vždyť nám to ukradli přímo z našeho domu.
To přece není normální, aby vám někdo něco sebral
a pak to před zraky celýho světa prodával.
Byla nám odcizena videonahrávka.
IEG ji nyní prodává po celém světě, aniž bychom jim k tomu dali souhlas.
Z tohoto prodeje nemáme ani cent a ani jsme nepodepsali smlouvu.
A pak nás kontaktoval Ed Masry, byl o něm ten film Erin Brockovich,
a nabídl nám svý služby.
A my to vzali.
Jednoznačnými obětmi celého tohoto případu jsou Pam a Tommy.
O tom není pochyb.
Šíří se to po celém světě a vydělává na tom spousta lidí.
Zvlášť v tomto období je to pro mě naprosto zničující.
Pevně ale věřím, že je dostaneme.
Je to nelegální a oni za to škaredě zaplatí.
Aby bylo jasno,
Pam a Tommy odmítli pět milionů dolarů v hotovosti.
Nechtěli to pustit ven.
Bojuji za všechny celebrity, kterým bylo někdy narušeno soukromí.
A budu bojovat dál nejen za sebe a své děti,
ale i za to, aby se tohle uzákonilo jako zločin.
Byl to případ týkající se ochrany soukromí a měl nastavit precedent.
ŘÍJEN 1997
Když začaly výslechy, byla jsem znovu těhotná.
Bála jsem se, aby se to na dítěti nějak nepodepsalo.
Ale takové ponížení jsem rozhodně nečekala.
Vešla jsem do místnosti a chlapi měli před sebou moje nahý fotky.
Právníci prohlásili: „Jste v Playboyi, tak jakýpak soukromí?“
Což mě trošku šokovalo, ale…
Vyptávali se mě na intimní život.
Pořád mi nešlo do hlavy, proč se mě sakra ptají na sex,
na to, jak to mám ráda nebo kde to ráda dělám,
když máme řešit, že nás vykradli?
Připadala jsem si jako neodpornější žena na světě.
Jako kus masa.
Jako nějaká kurva, který by to mělo být úplně jedno.
Neměli se mnou nejmenšího slitování.
Prý jsem z Playboye zvyklá svlíkat se na veřejnosti.
Jenže Playboy byla moje svobodná volba.
Playboy mi dával sílu.
Zatímco tohle jsem vnímala jako znásilnění.
Nechci tady vytahovat kostlivce z dětství,
ale když mě znásilnil ten kluk, měla jsem pocit, že to všichni vědí.
Po tý krádeži jsem se cítila stejně.
A ty výpovědi byly naprosto nechutný.
Nechápala jsem, proč mě všichni tolik nenávidí.
Proč mě ti dospělí chlapi tak nenávidí?
Nevím, kolik dní mě vyslýchali,
ale předvolávali si mě znovu a znovu.
Říkala jsem Tommymu, že už to dál nevydržím.
Mohlo se to táhnout roky.
Někteří by bojovali až za hrob, jenže já byla těhotná.
Nechtěla jsem ublížit dítěti.
Už jednou jsme potratili. Nechtěli jsme to zažívat znovu.
Ta představa, že bychom mohli Dylana nějak ohrozit, mi rvala srdce.
Byla jsem z toho naprosto zničená.
Nakonec jsem ale přivřela oči a všechno to podepsala.
PODPISY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN: PAMELA ANDERSON, TOMMY LEE, IEG
LEEOVI ZTRÁCEJÍ PRÁVA NA VLASTNÍ NAHRÁVKU
Leeovi stáhli žalobu proti společnosti IEG.
IEG nahrávku zveřejnila
a umožnila tak její další bleskové šíření po internetu.
Internet byl teprve v plenkách.
Nenapadlo nás, že k tomuhle může dojít.
Netušili jsme, že se to okamžitě rozletí do celýho světa.
Bylo to úplně první virální video na světě.
DVDček prodáte omezený množství.
Když to ale hodíte na internet, nikdy to nezmizí.
Vážně to uvidí celej svět?
NAHÉ CELEBRITY ZŮSTANOU NA INTERNETU
Lidé si chodí na internet pouštět Tommyho a Pamelino intimní video.
Stránky se hroutí kvůli vysoké návštěvnosti.
- Jejich nejintimnější chvíle… - …vzali web útokem.
- …viděly miliony lidí. - Intimní chvilky vidí celý svět.
Nic jsme z toho neměli.
K žádnýmu vyrovnání nikdy nedošlo. Všechny jsme posílali do háje.
Všechny ty ubožáky, co to sledovali, i ty, co to kupovali nebo prodávali.
Ta bolest a to utrpení se vůbec nedá v penězích vyčíslit.
Jen si klidně přisaďte. Každý si z nás dělá legraci.
Legraci? O čem to mluvíte?
Jsem šokován.
Tommy Lee a Pamela, Pamela a Tommy Lee…
Dobírali si mě ve všech televizních talkshow.
Bylo to potupný.
Tohle není vtipný.
- Není to vtipný. Ničí nás to. - No, hele…
- Vážně? - Ano!
Takhle si vás zapamatují. Jen tak.
Nikdy si vás už nebudou pamatovat jinak.
- Mám to na DVD. - Fakt?
Jasně. Takže vím, o čem mluvím.
Ono je to na DVD?
- Na DVD? - Jo.
To je ubohý.
Po tý aféře jsem si připadala jako nějaká komiksová postavička.
Stala se ze mě karikatura.
Moje image, ať byla předtím jakákoliv,
šla rapidně dolů.
Nejslavnější sexuální ikona světa.
Moje oblíbená část?
- Nemá nejhezčí vagínu? - Hezky do ní bušil…
…která z těchto záběrů těží…
Odnášela jsem to víc než on.
Tommy je rocková hvězda.
Vždycky měl image zlobivýho rebela.
Pro mě to ale znamenalo jasný konec kariéry.
- Mám ráda pohádky. - Chcete být seriózní herečka?
- Já jsem seriózní herečka. - No…
Původně jsem chtěla hrát serióznější role.
Jenže s tím, co zbylo, nebylo snadný je dostat.
A po tý aféře šlo všechno do háje.
Je mi z toho zle.
Snažím se to formulovat co nejlíp, ale je to těžký.
Říkám si, proč se k tomu musíme vracet, ale asi to tam patří.
Je dobrý o tom promluvit párkrát i vlastními slovy.
Vlastními slovy.
Moc jsem si to idealizovala.
Teď, když o tom mluvíme, mi dochází, že jsem přehlížela varovný signály.
Bez většího přemýšlení bych ale řekla, že jsme měli krásný vztah.
Tommy sem chodí každej den.
Je tu každej den. V podstatě bydlí v mým přívěsu.
Během natáčení jsem zůstávala v přívěsu a on se tam za mnou přesouval.
Příšerně žárlil.
Přišlo mi to milý.
Moc milý. Brala jsem to jako projev lásky.
To je tak romantické.
„Poslední sezóna Pobřežní hlídky.
Musela jsem políbit Davida Chokachiho, ale Tommymu jsem to neřekla.
Neustál to.
Udělal mi z přívěsu kůlničku na dříví.
Prorazil díru do skříně.
Omluvila jsem se, že jsem mu to neřekla, ale on to bral jako lež.
A řekl mu, že se to nebude opakovat.
Vždycky věděl, kdy přijít. Kontroloval rozpisy.
Hlídal si všechny její scény.
Nejspíš měl i scénář a chodil na natáčení scén,
kde se mohlo semlít něco, co by ho nakrklo.
Vždycky když štáb viděl, že jde Tommy, tak změnil dialog nebo celou scénu.
Sedával v mým zorným úhlu, vždycky za kamerou.
Byl tam pečený vařený.
Vážně to přeháněl.
Já jsem pracovala. Celou dobu.
A měli jsme dvě překrásné děti, tak jsem se věnovala i jim.
Podle mě měl Tommy nějakou poporodní psychózu.
Ahoj, Dylane. Krásnýho Valentýna.
To jsou máminy kytičky od tatínka.
Stalo se to jedný šílený noci, kdy sebou Tommy mlátil o zem,
Brandon plakal v ohrádce a já držela Dylana.
A Tommy křičel: „Chci zpět svoji ženu!“
Nevěděla jsem, co mám dělat. Řvala jsem na něj, že potřebuju pomoc.
Ať se chová dospěle, že není jen on.
Nikdy předtím jsem s ním takhle nemluvila.
Nepoznávala jsem ho. Zešílel.
Sevřelo se mi hrdlo. Dostala jsem strach.
Brandon se třásl, ječel a držel mě za nohu.
Tak jsem zavolala 911 a zavěsila jsem.
TOMMY LEE OBVINĚN Z NAPADENÍ ŽENY A DÍTĚTE
Lee byl zadržen ve svém domě v Malibu
a obviněn z napadení manželky a dítěte.
Měl svoji ženu kopat, zatímco držela v náručí jejich nemluvně.
Co se týče zranění u Pamely, tak šlo o zranění pravé ruky,
o zlomený nehet a také krvácení z pravé ruky.
Dále jsme zaznamenali zarudnutí v dolní části zad.
Nabízené ošetření však odmítla.
Rockový hudebník byl propuštěn na půlmilionovou kauci.
K manželce se nesmí přibližovat ani ji telefonicky kontaktovat.
Moje rodina mi moc chybí
a všechno to, co se teď děje, mě strašně moc mrzí.
Nikdy jsem Pamelu neuhodil.
Popadnout ji a zatřást s ní taky není v pořádku,
ale nic víc tam nebylo.
Proč jste to udělal?
Co vás tak vytočilo, že jste musel být takto agresivní?
Byl jsem ve stresu.
Nahrnula se na nás spousta věcí, ty erotický nahrávky, poporodní blues,
dvě malý děti.
Tommy byl naráz až na třetí koleji. Nezvládal jsem se s tím vyrovnat.
Všechno se to naskládalo a já naráz…
Celá ta hádka ten večer začala kvůli tomu,
že mi chyběla láska.
Tommy Lee z Mötley Crüe byl odveden v želízkách poté,
co byl odsouzen na půl roku nepodmíněně.
Jsem ráda, že za to přijal zodpovědnost.
Je to první krok k nápravě.
Zaslouží si těch šest měsíců?
Co jste si pak ve vězení říkal?
Pamela přitom držela vašeho šesti nebo sedmiměsíčního Dylana.
Sedmitýdenní dítě.
Taky jste o něj mohl přijít.
Napadlo vás to někdy?
V tu chvíli ne.
Potom mnohokrát.
Kdybyste měl možnost se omluvit, udělal byste to?
Já to udělal.
Vážně.
Omluvil jsem se několikrát.
Já se chtěla rozvést, on byl proti.
Mám tu od něj dopisy z vězení.
Tady nás měl všechny namalovat…
Brandon, Dylan, Tommy, Pamela.
Nebudu je číst. Bylo by to na mě moc.
Prostě chtěl, abychom zůstali spolu.
Vypořádání jsem řešila zvlášť, jinak by to nepodepsal.
Tvrdil, že se přes to přeneseme, ale já vzala děti a odešla.
Nebylo nad čím přemýšlet. Tohle se prostě nedělá.
Jo.
„Nikoho jiného jsem tak hluboce nemilovala.
Tím ‚hluboce‘ myslím, že jsem milovala jeho duši.
Jako bych ztratila kus sebe sama.“
Tamhle je San Fernando Valley.
Kde to jsme?
To jsme bydleli v domě Wayna Gretzkyho.
Nekecej.
Ahoj, miláčku!
Tohle je chvíli po stěhování.
Táta byl nejspíš ve vězení.
Hrozný období.
Dobrou, zlato.
Tady je.
Dylan vypadá jako panenka!
Usměj se, Dylanku.
„Je 11. října 1998.
Můj malý Dilly.“
Kde je Dylan?
- Tady je. - Má klobouk jako děda.
„Mám silnou potřebu ti napsat dopis, broučku.
Za devět měsíců jsi zažil už hodně a já ti chci napsat,
aby sis to jednou mohl přečíst a pochopit,
proč jsme se ocitli tady.“
Ty ses ještě jako mimino neviděl. Pojď sem!
Sleduj. Tohle je hned po nastěhování.
Řekni: „Jsem Dilly-do“.
- Já Dilly-do. - A mám tě rád.
Já jsem roztomilej a Brandon je zlobivej.
No jo. To víš, že jo.
„Tvůj tatínek, Tommy Lee Bass, a já jsme se vzali po čtyřdenní známosti.
Láska na první pohled.“
A tady je speciální kolotoč z Pobřežní hlídky.
Mámina podprda.
Není rozkošnej?
„Snad se spolu maminka s tatínkem dokážou aspoň kamarádit.
Každopádně chci, abys věděl, že budu raději sama, než abych byla bita.
A že se mnou budeš vždycky v bezpečí.“
Kluci tátu po rozvodu moc často nevídali, což bylo trochu náročný.
Snažím se usnout! Vypadni!
Takhle se s maminkou nemluví.
- Ohříváš si zadek? - Jo.
„Dylane, píšu to ve své velké posteli a ty ležíš hned vedle mě.
Mám tě moc ráda. Pláču.
A se slzou na dlani tě hladím po čelíčku.“
Co?
Rozlučte se s jezerem Tahoe.
Tady letíme v soukromým letadle Boba Segera.
Zpívá se to jen jednou.
„Zpívá se to jen jednou.“ Ale ne.
„Moje máma mi dala do života důležitou radu:
Když ti někdo zlomí srdce, máš dvě možnosti:
Uzavřít se do sebe a zahořknout,
nebo milovat ještě víc a vytrvat.
Láska je ten nejsilnější lék.
Proto volím lásku.“
Vždycky jsem měla ráda zvířata.
Měla jsem pocit, že jim můžu důvěřovat víc než lidem.
A po tom ukradeným videu
se má nedůvěra ke všemu a ke všem ještě víc prohloubila.
Neměla jsem respekt.
„Stále mi chodí nějaké pracovní nabídky, ale většinou jsou to erotické role.“
Občas si vážně připadám jako karikatura.
A mám pocit, že žiju spíš její život než svůj vlastní.
„Chci víc. Potřebuji víc.
Chci něčeho dosáhnout, být na sebe hrdá.“
Už mě štvalo řešit jen chlapy a kozy.
KÝTA, ŽEBRA, PRSA, RAMENA
Napadlo mě, že když to spojím s ochranou zvířat
nebo s ochranou životního prostředí, dodám tomu smysl.
Tak jsem se spojila s nadací PETA.
Tento McDonald nabízí bezmasé hamburgery už nějakou dobu.
Není to nic nového.
Nové jsou ale tyto plakáty nadace PETA s Pamelou Anderson,
nabádající newyorčany k vegetariánství.
Aktivismus je sexy. Nesmíte se bát použít, co máte.
Co ten váš seriál VIP? Nepřekračujete rozpočet?
Ale jo. Všude kromě mýho oblečení.
Tak na tom hodně ušetříte. To všichni vidíme.
Stáčela jsem tím směrem každý rozhovor.
„Když jsme u toho…“
Venku se ochlazuje, lidi začínají vytahovat kožichy.
Neměli bychom nosit něco, za čím se skrývá tolik utrpení.
Na londýnské autogramiádě vyzvala přítomné k podepsání petice za to,
aby královská garda začala používat čepice z umělé kožešiny.
Za každý svůj autogram chtěla od fanoušků na oplátku podpis
na petici nadace PETA adresovanou královně.
Návštěvu v Comedy Central jsem vzala pod podmínkou,
že od nich PETA dostane 250 000 dolarů.
Máme vás rádi. Díky, že vás můžu zpovídat.
Díky, že vás můžeme ještě naposledy znemožnit před kamerou.
Strašně oplzlý humor. Nebyl to vůbec můj styl.
Toto účinkování jsem přijala, abych podpořila nadaci PETA.
Chci jim poděkovat za skvělou práci.
Ale mohla jsem si tam říct svý, takže to byl takovej barter.
Média mají obrovskou moc.
No a já byla často terčem posměchu.
Chtěla jsem toho využít k něčemu prospěšnýmu.
KREML MOSKVA, RUSKO (2016)
Našla jste spojence v prezidentu Vladimíru Putinovi.
Napsala jsem mu a požádala ho, aby zastavil dovoz produktů z tuleňů,
což se týkalo 95 procent trhu.
Zastavilo by to kanadský lov tuleňů, což je jeden z mých velkých cílů.
A on to udělal. Zakázal ve své zemi dovoz tuleních produktů.
- Jasně. - Jo.
Nějaké vazby na Severní Koreu?
- Kim Čong-un? - Ne.
Zatím ne.
…rozumné, empatické rozhodnutí.
Důležitá je osvěta a vzdělání…
Ráda promlouvá jménem lidí i zvířat, která promluvit nemohou.
Přišel s úžasnou, velkorysou nabídkou…
Což ji nepochybně přivedlo do kontroverzních situací.
Zakladateli WikiLeaks Julianu Assangeovi hrozí trest smrti
v případě shledání viny za zveřejnění vládních tajemství přes WikiLeaks.
S Julianem Assangem mě seznámila kamarádka Vivian Westwoodová.
Dobrý den, slečno. Jak se má?
Zastavovala jsem se za ním v Londýně.
Já tvrdila, že internet je zlo, on tvrdil opak.
Prý se z něj dozvím všechno, co chci.
A pak se můžu informovaně rozhodnout.
Lhaní je podle mě největší zlo, které na sobě lidi navzájem páchají.
A je fajn vidět, že někdo obětuje život pravdě a hledání pravdy.
Bojuje za spravedlnost, poctivost,
transparentnost vlád i za to, že by lidé měli vědět, co vlády dělají.
Myslím, že se vůbec netrápí tím, že by ji to mohlo přivést do problémů.
Já ji vždycky prosím, aby to nedělala.
Že žádnou další pozornost médií nepotřebujeme.
Že chceme mít klid.
- Co děti? - Dobrý. Jsou skvělí.
Viděli vůbec někdy vaše fotky v Playboyi?
- Ne! - Aha.
Když jsem fotila pro Playboy, nemyslela jsem na to, že budu mít děti,
který jednou vyrostou a pro který to bude ostuda.
Ve vhodnou chvíli jsem jim to chtěla říct.
Jenže jsem to nestihla.
Zjistili to dřív, než jsem se k tomu dostala.
Dilly.
Dylane.
Nicméně video souložících rodičů je trochu silnější kafe.
Když jsem byl malej,
myslel jsem, že o mně a o naší rodině všichni všechno vědí.
I to, co by vědět neměli.
Včetně všech těch kostlivců ve skříni.
Vzpomínám si, že kdykoliv se ve škole zmínila máma,
tak jsem se hned s někým pobil.
Strašně jsem se vztekl.
Boční kop, spodní pěst, sek.
Páni.
Jednou se Dylan vrátil ze školy v slzách a zeptal se mě:
„Proč jsi natočila to video?“
„Ale ne. Rozhodně jsem to nenatočila záměrně.“
- Jak se to dostalo ven? - Ukradli ji.
Začíná se šířit teorie, že tam to video Pamela s Tommym nastrčili,
aby si zvýšili popularitu.
Lidi si mysleli, že jsme to video vypustili do světa sami.
Po tý krádeži totiž začaly zveřejňovat soukromý videa i další celebrity.
Prostě nás strčili do jednoho pytle.
Dodnes se říká, že jsme si na tom nahrabali, ale není to pravda.
Neměli jsme z toho ani cent.
Nemrzí vás, že jste si za to ty peníze nevzali?
V životě bych si za to nic nevzala. Vůbec toho nelituju.
Ani kdybyste mi za to nabízel stovky milionů nebo miliardy. Nikdy.
No tak, Brandone, soustřeď se.
Kdyby to tenkrát zpeněžila, bylo by všechno jinak.
Ale vidíte to sami.
Druhým to zaručeně hodilo miliony dolarů, jen ona řekla „ne“.
Ze všeho nejvíc jí záleželo na rodině a na mně.
O prachy jí nikdy nešlo.
Škoda, že do toho nešla. Mohla být v balíku.
Stačilo podepsat jeden papír.
Místo toho utřela a poslala celou svoji kariéru
do kytek.
Většinu času byla zadlužená.
Není to divné, že na vás tolik lidí vydělává?
Měla jste v rukávu to nejlepší video. Spousty videí.
Mohla jste mít hromadu peněz.
Z Playboye taky nic nemám.
- Za videa jste nic nedostala? - Ne.
Jste velmi slavná. Lidé si myslí, že jste tím pádem i bohatá.
Druzí jsou díky mně bohatí.
To je pravda.
- S penězi to neumíte? - Ne.
David LaChapelle říká, že jsem nejnezištnější osoba na světě.
Prostě mě nikdy nebavilo řešit tu obchodní stránku.
Na peníze nemám ty správný buňky.
Hlavně ať funguje kreditka, ať můžu zajít na pedikúru.
Toho jsem se vždycky bála.
Vždycky jsem se modlila, aby fungovala.
Ona je totiž moc štědrá.
Vždycky všechny dotovala. Svý rodiče, kámoše, rodinu.
Nikdy se nestarala jen o sebe.
Vždycky myslela i na ostatní.
- Co Tommy Lee? - Dobrý. Jsme jako rodina.
Sice spíš dysfunkční rodina, ale děti má rád, my dva se máme rádi…
- Tak proč nejste spolu? - Co já vím?
Je to komplikovaný.
Bylo to dlouhých 18 let
společný péče o děti.
- Jdi na jedničku. První meta! - Dobrý hod, Brandone!
Nebylo to vždycky snadný.
Jo!
Žádnej z mých dalších chlapů neměl Tommyho rád.
Vždycky tam byla žárlivost.
Nikdy se z nás nestali přátelé.
Dilly, chceš jít za tou loďkou?
- Chci. - Chceš tam jít?
Bob ti pomůže.
- Vím, jak na to. - Pomůžu ti. Chytím tě.
Já sám.
- To je Detroit? - Je to Detroit.
To bydlíme v Detroitu.
Chvíli jsme bydleli v Detroitu.
- V Ortonvillu. - Kdybyste nevěděli.
- Jak dlouho? - Dlouho ne.
Mělo to rychlej spád.
Jak jste se tam ocitli?
- Vzala jsem si Boba. - Jo, Kida Rocka.
Čím vás Kid okouzlil?
Vidíš to?
Sledujte. Tímhle mě okouzlil.
Je to tam.
Jedině vzhledem.
A tak jsem si vzala Kida Rocka. Neboli Boba Ritchieho.
ČERVENEC 2006
Kide Rocku, beru si tě za svého manžela, nejbližšího přítele a věrného partnera
a milujícího kovboje, se kterým budu rajtovat do nejdelší smrti.
Tady je Bob.
Já, Bob a ananas.
Bylo nám spolu skvěle.
Byl moc hodný na kluky.
Ale pro mě to nebyla skutečná láska.
Skutečnou lásku už jsem zažila a takhle to rozhodně nevypadalo.
Nebyla v tom ta bláznivá, šílená zamilovanost.
JÁ TĚ V TOM NENECHÁM!
Cokoliv slabšího mě nezajímalo.
Vy jste se proslavil hlavně tím, že jste si vzal Pamelu Anderson.
No víte,
pohrál jsem si s ohněm,
šeredně jsem se spálil a víckrát si s ním hrát nebudu.
Po rozvodu jsem začala uvažovat, jestli si nemám vzít spíš nějakýho kámoše.
- Salomon přihazuje. - Co to děláš?
Co to tu předvádíš, Ricku Salomone?
Rick Salomon.
Profesionální hráč pokeru.
- Jdu do toho. - Salomon vsází všechno.
Vzali jsme se.
ŘÍJEN 2007
Jenže se z něj vyklubal narkoman.
Schovával ve vánočním stromku fajfku na crack.
Dodnes tvrdí, že nebyla jeho.
Kdo jinej by ji tam schovával? Já snad?
Já to nebyla.
Byli jsme spolu pár měsíců. Sňatek se anuloval.
Ale dodnes jsme přátelé.
Pak se z toho dostal a několik let abstinoval.
Tak jsme to zkusili znovu.
LEDEN 2014
Ani to nevydrželo.
Strašně ráda se vdává.
A úplně nejradši se zamilovává.
A nejspíš se asi taky ráda odmilovává.
Měla jsem špatný svědomí, že dětem neukazuju ten tradiční vztah,
manželství, dlouhodobý vztah s jedním mužem,
že jim nedávám dobrý příklad do života.
Vždycky jsem za otce považoval jen vlastního tátu. Nikoho jinýho.
Ti ostatní byli jen takový návštěvy.
- Jémine. - Dneska jdu k tátovi.
Až zítra.
- Dlouho u tebe nebyl. - Jo.
- Jak dlouho? - Před kolika muži?
Přesně tak.
Jednou jsem cestou do Playboye potkala Smokeyho Robinsona.
Povídám: „Zase rozvedená.“
On na to: „Seš prostě romantik. Nevzdávej to.
Seš moje hrdinka. Mně se to líbí. Někdo zahořkne, ale ty jedeš dál.“
Když kluci dostudovali, chtěla jsem odjet na jih Francie.
Tak jsem jela a potkala jsem tam jednoho profesionálního sportovce.
Byl hodně nabušenej.
A hodně žárlivej.
Televizní bohyně Pamela Anderson právě zveřejnila znepokojivé video.
Francouzská fotbalová hvězda jí údajně rozdrtila kosti na rukou.
Fotbalista všechna obvinění popírá, označuje je za lživá
a tvrdí, že by nikdy nic takového neudělal.
V žádném manželství nemáte povinnost trpět týraní,
ať už je fyzické, nebo jen psychické.
Je jedno, kolikáté je.
Je jedno, co si lidi myslí.
Prostě mě přitahují silné, maskulinní typy mužů.
Oni mě nejdřív vidí jako tu kočku z Playboye
nebo jako klasický postelový typ.
Jenže já nejsem žádná zoufalka.
Zvládnu se o sebe postarat.
Což někteří muži těžce rozdýchávají a v některých to probouzí agresivitu.
Říkala jsem jim, že můžu kdykoliv odejít,
že s nimi nejsem proto, že musím, ale proto, že chci.
A když nechci, tak jdu.
Každýho, komu jsem to takhle řekla, to hodně znejistilo.
Někteří mě dokonce popadli za vlasy, mrštili mnou o zeď
nebo ze mě strhli šaty.
Občas se děly šílený věci.
Vždycky jsem tím píchla do vosího hnízda, do tý podivný chlapský majetnickosti.
- Vy se berete? - Jo.
- Už zase? - Zkusíme to znovu.
Naši se hodně hádali, ale taky se udobřovali.
Mámu vždycky mrzelo, že mi dávala špatnej příklad.
„Táta je vůl, ale mám ho ráda. Těmhle typům se vyhýbej.
Zatni zuby a drž si je od těla.
Nikdy to totiž nebude stejný jako mezi mnou a tátou.“
Určitě jsem si vybírala podobný typy, jako byl táta.
Možná kvůli tomu, v čem jsem vyrůstala
nebo v čem jsem žila v prvních vztazích,
mi přišlo normální, že na sebe bývají dva zamilovaní lidi občas i hnusní.
Víš, co je na tom vtipný?
Že já to mám nastavený tak, že když miluju, tak z toho zároveň šílím.
Láska a šílenství jdou ruku v ruce.
Víš, co vždycky říkám svým holkám?
„Moje máma říká, že lásky se člověk nesmí bát.“
A ony se mě ptají, co to kurva znamená.
No přece to, že na lásku musíš mít koule.
Ještě si to natočíme.
Než začne ten blázinec.
Všechno nejlepší, miláčku.
Balónky, tisíce balónků pro mýho kluka.
Tisíce fialových balónků.
Kdybys jen tušil, co se chystá.
- Ahoj, zlato. - Zvedni hlavu.
Ty krávo.
Zlato?
Tohle je neuvěřitelný.
To je tvůj první dárek.
Všechno nejlepší.
Miluju tě.
Na nás.
Jo!
Potřebuju pauzu. Dejme si pauzu.
Úplně vím, co přijde.
Šílený. Že jo?
Moji rodiče byli asi ti největší šílenci na světě.
- Sněží! - Sněží!
Táta byl určitě taky moc šťastnej.
Ale jako takovýho si ho nepamatuju.
Vzpomínám si až na věci z doby, kdy mi byly tři nebo čtyři roky,
a tam určitě nebyly
jen hezký chvilky.
Řečtina má pro lásku dvě slova: eros a agape.
Eros označuje spíš vášeň, sex a šílenství,
Agape je víc o oddanosti a o podpoře.
Jsou to dva různé významy lásky, které jdou proti sobě.
Ahoj!
Robert A. Johnson napsal, že každá zamilovanost jednou pomine.
Říkala jsem si, že je to to nejhorší, co jsem kdy četla.
Takový zklamání. Proč nemůžeme být zamilovaní každej den?
Zlato, ty seš fakt nádherná.
- Dej mi to, chci tě točit. - Ne.
Počkej, nehýbej se.
Já tě chci točit. Prosím.
Musela jsem to jít nahoru rozdýchat.
Asi toho budu litovat, ale musím to říct.
Vašeho tátu jsem opravdu milovala. Tohle jsem k nikomu jinýmu necítila.
Čau, krásko.
- Cože? - Nebylo by to super?
Co to má sakra znamenat?
To je v prdeli.
Pojďme se projít.
Ty tvoje slavný cecoury.
Jsem do tebe blázen.
- Miluju tě. - Miluju tě.
- Jsi sexy. - Dáš mi pusu?
PO ROCE MANŽELSTVÍ PODALA PAMELA V LEDNU 2022 ŽÁDOST O ROZVOD.
PAMELINA HLASOVÁ SCHRÁNKA
Dneska si dávám voraz. Jsem ve vaně.
Podle mě z toho všeho vyplývá jediná věc.
Nikdy jsem v sobě nezpracovala, že nedokážu fungovat s otcem svých dětí.
Vždycky jsem si myslela,
že můžu milovat i někoho jinýho, mít rodinu s někým jiným,
ale nebyla jsem to já.
To bude nejspíš ten důvod, proč všechny ty další vztahy vykrachovaly.
Moji rodiče byli rozhodně pěkní divočáci a šílenci,
moc se milovali, udělali v životě spoustu chyb
a ublížili sobě i nám s bráchou.
Ale nevzdali to a zůstali spolu a teď jsou šťastní.
Takže budu radši sama
než s někým, kdo není otcem mých dětí.
Prostě s nikým jiným být nedokážu.
Jenže s Tommym taky ne.
Je to skoro jako trest.
Tady je.
Dává se dohromady po dalším rozvodu.
Snaží se hodit do normálu.
Pak…
se nám ale dostala do rukou jedna zajímavá nahrávka.
Doslechli jsme se o televizním seriálu o našich rodičích a tý ukradený pásce.
Hodně se mluví o nové minisérii televize Hulu Pam a Tommy.
Pravdivý příběh o jejich ukradených erotických nahrávkách.
Vše bude k vidění v nové minisérii Pam a Tommy.
Proč by někdo vytahoval 20 let starou, nepříjemnou záležitost?
Proč by si někdo dělal legraci z nejhorších chvil jejího života?
Mám z toho noční můry.
Dnes v noci jsem vůbec nespala.
Nechci to vidět. Nebudu to sledovat.
Tu naši kazetu jsem taky neviděla.
Kdo ví, jak to pojmou.
Nikdo netuší, čím jsme si tenkrát procházeli.
Měli by mít moje svolení.
Zaráží vás, že to vytáhli?
Ne, v pohodě. Já to…
Nemám s tím problém.
Psala jsem Tommymu, co si o tom myslí.
Odepsal mi, ať to hlavně neprožívám tolik jako prvně.
Dodnes nevím, kdo tu pásku ukradl.
Ani to vědět nechci. K ničemu by to nebylo.
Už se to nedá odestát.
Nač to znovu otvírat?
K něčemu se schyluje.
Nevím, co dál. Cítím v sobě neklid.
Jak se z naší touhy po lásce, z té spalující touhy,
z naší sebelásky stává závislost.
Vzala jsem si měsíc volno, abych se trochu vzpamatovala z rozvodu.
…závažnost našeho problému, než se začneme stavět zpět na nohy.
My, kteří jsme láskou posedlí, jsme plní strachu.
Strachu ze samoty.
Brandon mi do telefonu povídá: „Já myslel, že už budeš jen stavět domy.“
Řekla jsem mu, že asi potřebuju něco víc, že začínám být nějaká neklidná.
Ta samota mi začíná lízt na mozek, ale snažím se to ustát.
Ale možná bych se o to snažit neměla.
Možná bych měla vystřelit do světa.
Na Broadway.
Mám ho!
CHICAGO SCÉNÁŘ
Poslali scénář, tak to asi platí.
Oni mě vážně chtějí.
Ještě kdybych to tak přečetla. Bude to super, nebo ne?
Roxie!
Mám radost.
Zavolali si mě do Los Angeles.
Dva týdny zkoušek tam, měsíc zkoušek v New Yorku,
dva měsíce na Broadwayi, osm představení týdně. Jde se na to.
- Vezmu tenhle. - Jo, ostatní jsou stejný.
Jo.
Kristepane.
Super, aspoň dnes nemusím do posilky.
Tady jsou jen boty.
Většinou boty.
Nebudeme divočit, zvolíme klasiku.
Který jsou podle vás lepší?
Tohle je New York.
Tohle je Broadway.
Jo, to by šlo.
Budu čtyři měsíce na Broadwayi.
Budu si nosit, co budu chtít. Ať mi všichni políbí prdel.
Beru oboje.
Nemám talent na zpěv ani na tanec.
Když mi ale dá někdo příležitost, jdu do toho.
Chytnu příležitost za pačesy.
Hlavně nad tím moc nepřemýšlet.
Myšlení se přeceňuje.
Můj závoj!
Svatební závoj. Jeden ze svatebních závojů.
Ze který svatby?
Nevím, možná jsem ho měla víckrát.
Recykluju.
Byly hodně drahý.
I po padesátce se dá začít s něčím novým.
Nevěřím, že jsem to slovo řekla.
A jestli si to nechceš posrat, neseznamuj se s žádnýma chlapama.
Soustřeď se.
Aspoň jednou za život měj ráda hlavně sama sebe.
Užij si románek sama se sebou.
Vzbuď mě, až přede mnou bude vegeburger.
LOS ANGELES, KALIFORNIE
LEKTOR TANCE
Dokonce i na muzikálové herce
je toho hodně.
Je toho dost. Nebudu lhát.
Jako kdybyste nasedli do lokálky a zjistili, že jste v rychlíku.
A že ve vaší stanici nezastavuje.
Takhle si připadáte celej den.
Každičký pohyb tam má svůj význam.
Právě proto Annie hledá a angažuje v prvý řadě herce.
- Pak až tanečníky a zpěváky. - Jasně.
Mý malý vnitřní gay dítě zajásalo: „Ty bláho! Pamela Anderson! Jo!“
Určitě jsem aspoň jednou v životě chtěl být jako ona.
Bum. A je to.
Chci zkusit ještě jednu věc. Ty bokovky.
Takže takhle budeš kroutit zadkem.
Aha, dobrý.
Tohle máš zmáklý.
- Na bokovky jsem expert. - Jo.
Mám pocit, že poprvý v životě dělám něco opravdu jen kvůli sobě.
Že to nedělám třeba kvůli dětem,
ale fakt čistě jen kvůli sobě.
Jo.
To není nával z menopauzy. Dávám si do těla.
PŮVODNÍ SERIÁL TELEVIZE HULU PAM A TOMMY
Zlato.
- Ahoj. - Ahoj.
Viděl jsem první tři díly toho seriálu.
Jak to? Oni dávali rovnou všechny tři?
Jo, a víš co? Byla tam postava to chlápka, co to ukradl.
No a oni mu vymysleli důvody, proč to sebral.
Prý byl táta kretén a dlužil mu prachy.
Dylan to taky viděl?
Tomu jsem to zatrhl.
Jo.
Ach jo, já se…
Celá se třesu.
Tohle je strašně divný. Mrzí mě, že to musíte zažívat.
Lidi budou říkat, že jsem chudina, že vy jste chudáci,
táta, babička, děda…
No nic, dík, žes mi to zavolal.
Tohle je… náročnej rozhovor.
- Mám tě ráda. - Já tebe taky.
Bože.
Ach jo.
Uf, malý překvápko.
No nic.
Tomuhle se říká zajídání stresu. Zažírám stres.
Veganským jídlem!
Ježiš, to je dobrý.
V životě mi croissant nechutnal tak jako teď.
Celý jsem to vytěsnila. Musela jsem, aby mě to nezabilo.
Zafungoval pud sebezáchovy. Teď se to vrací a mně je z toho zle.
Je mi zle od žaludku, bolí mě na hrudi a jde to až dolů…
Jako by mi někdo dal ránu do břicha.
Není mi vůbec dobře.
Takhle jsem se cítila i tenkrát.
Stane se z vás věc, která patří všem. Patříte celýmu světu.
Mám pocit, jako bych…
Prostě to ignoruj.
Kašli na to.
„Konečně mi svět říká ano.“ Co to znamená?
Co znamená, že svět říká ano?
Konečně získávám uznání.
Takhle to chápu, když to vztáhnu na sebe. Po tom totiž toužím.
A pak se zase vrací ke slovu „já“.
To je Roxiino oblíbený slovo.
To si nemyslím.
Ona netouží po slávě.
Touží po uznání. Chce být vidět, ale chce být svobodná.
Není to nic povrchního.
Ta dámička, co se ve zlatě topí, to bude nejspíš Roxie.
Kdo říká, že vražda není umění?
To by šlo, Pamelo.
Jaký z toho máš pocit?
Dobrý.
Přijde mi, jako bych zpívala:
„A kdo říká, že sex na kazetě není umění?
A kdo říká, že rozvod není umění?“
- Vítejte. - Díky.
- Vítejte na Broadwayi. - Ježíš. To zní divně.
Je to super.
Určitě? Ne.
- Moje zla… - Jo.
Moje zlatíčko!
Ten pitomej první tón. Tím to bude. Musím začít níž.
Jedno však vím,
už dlouho to vím.
Jen sobě patřím.
Oba jsme sáhli po zbrani!
Ale já jako první!
Je to super. Srovnává mi to kyčle.
Jau, to pálí.
Nechápu, že jsem to nezapomněla. Nevím, co se stalo.
Vůbec nevím, kde jsem. Co jste zač?
Jestli je to sen, tak se naštvu.
Tohle je teď moje já. Takhle se na Broadwayi cítím.
Je tam něco z tohohle já,
z toho já před a potom, co jsem byla zneužitá.
Představuju si, že to děláme spolu.
To je chladnokrevná vražda, paní Hartová. Za to můžete viset.
A zpět.
Dřív jsem vždycky došla do bodu, kdy jsem si řekla dost.
Ale tady se snažím jít co nejdál.
Mnohokrát jsem si říkala, že nesmím řešit, co si myslí druzí.
Kdybych to řešila, dnes bych tu nebyla.
Bum, bum, bum. To je ono.
Ale stejně to řeším.
PAMELA ANDERSON JAKO ROXIE CHICAGO
Tlačíme na tebe, což není špatně.
Protože tě to nutí bojovat.
Zkus jen ten začátek, jestli seš unavená.
Jen tohle. Já jdu na druhou stranu.
Tak jo.
Jen pohlédni na moje dítě a na mě!
12. DUBNA 2022 PREMIÉRA MUZIKÁLU CHICAGO
Podle mě to bude hezký, protože od toho nikdo nic nečeká.
Nezvládám to.
- Ale zvládáš. - Zvládám to tak, že to nezvládám.
Jdu do toho, i kdybych se měla totálně ztrapnit.
Já to tam roztočím!
Už se o mě bojí.
Neboj.
Tohle bude veliký. Země se zatřese.
Vybuchne sopka. Jen nevím, co z ní vyleze.
Něco!
Není to spravedlivý, ale takovej je svět. Nedělám si iluze.
Pokaždý, když lidi slyší, že se herci pouští do jinýho projektu,
začnou nadávat: „Kam se to zase cpou? Tohle přece není jejich parketa.“
A Pamela tohle poslouchá celej život.
Vždycky s tím musela bojovat.
Ale kdo jste vy, že jí upíráte právo plnit si vlastní sen?
Vycházíte jen ze subjektivního dojmu, kterej z ní máte.
Dámy a pánové, usaďte se, prosím.
Nechte lidi snít, dotýkat se hvězd.
Proč ne?
- Chcete něco vědět? - Jo.
Vždycky jsem chtěla číst svý jméno v novinách.
Roxie dobývá Chicago!
Dnes ze všech stran ozývá se jen
Roxie!
„Pamela Anderson ohromila svým muzikálovým debutem celé publikum.
Vrátila se pod světla ramp
a příběh o vykoupení si upravila sobě na tělo.“
Chtějí vidět mě, ne tebe!
„Sóla zvládá Pamela Anderson dobře.
Do Carnegie Hall to asi v září nedotáhne,
zpívá však uvolněně,
má charisma Marilyn Monroe a drží melodii.“
Jako smutný štěně…
„Je také velmi vtipná.“
Já už nemůžu.
Ne, Roxie.
„Hvězda z Pobřežní hlídky se rozhodně umí hýbat a umí i zpívat.“
A tak dále, a tak dále.
Ničeho se nebojí.
Řekne si: „Teď udělám něco, co by do mě lidi neřekli, vytřu jim zrak.
Je vážně skvělá.
Konečně se může soustředit jen na to, co chce ona sama.
Ne na to, co od ní očekávají druzí.
Ani na to, co si myslí přítel nebo jestli nebude manžel žárlit.
No, není to dobrý?
Není to skvělý?
Není to výborný?
Není to báječný?
Není to zábavný?
V dnešní době…
jsou všude samí chlapi.
Všude samej jazz.
Všude samej chlast.
Život kolem nás.
Radost uvnitř nás.
V dnešní době…
můžeš mít svůj život rád.
Můžeš žít, jak to máš rád.
Můžeš se i vdát…
Chci se smířit se svou minulostí. Bez nějakých lží.
Můj život není uplakaný příběh.
A to je dobrý.
A to je skvělý.
A to je výborný.
Báječný.
Nejsem oběť.
Ocitala jsem se v bláznivých situacích
a všechny jsem je přežila.
Ze vší tý bolesti, kterou v životě snášíme,
pak vzniká všechno to úžasný umění, poezie, hudba.
Jsem vděčná za všechno, co mi život přinesl, a nikoho neviním.
Děkuji za vše.
RÁNO PO POSLEDNÍM PŘEDSTAVENÍ
Mám pocit, jako bych právě přežila hurikán.
Docela dobrej pocit.
Rozhodně ještě nekončím.
Jen nevím, co budu dělat.
Děti už jsou velký.
Já jsem v podstatě sama.
A…
Vlastně mám tuhle nejistotu svým způsobem ráda.
Vím, že bych měla být v tomhle věku už dávno někde usazená, ale…
Teď nevím.
Řeknu vám to příští týden.
- Ahoj. - Ahoj.
Rozhodla jsem se, že se vůbec nebudu líčit.
Kašlu na to.
Beztak tu budu za chvíli nahá jen s polštářem.
Do naha, Pamelo!
Pamelo, do naha!
Ukaž tělo.
Co kdybych byla celou dobu nahá?
Já nic neskrývám.
Teď jsem na něco přišla.
Ony fungují, i když si je dám na sluneční brýle.
Takhle.
A teď sleduj. Takhle.
Funguje to!
Ahoj.
Dobré ráno.
Věděls, že brýle fungují i přes sluneční brýle?
A vědělas, že se dají koupit dioptrický sluneční brýle?
Cože?
Dioptrický sluneční brýle?
Hele, víš, že je tu půl osmý ráno?
Vstávej.
Víte, jak se nejrychleji vdáte? Když mu řeknete, že si ho nevezmete.
Do šesti měsíců jste v chomoutu.
Takhle se to dělá.
Ale musíte to myslet vážně.
Prostě si ho nikdy nevezmete.
Ahoj, mami!
Ahoj, zlato.
Už jsi zase vzhůru nohama? Už je to tu zas.
Já jsem vzhůru nohama. Mami, nedělej to, prosím tě.
Tohle dělají všichni senioři?
Už nikdy se nechci vdávat. Nikdy.
To je taky na hovno.
Překlad titulků: Irena Křiváková