Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PROHRA JE MALÁ VÝHRA
Dámy a pánové,
myslím, že jsem vám dokázal,
že společně dokážeme velké věci.
Musíme být mnohem efektivnější.
S IT týmem jsme si dovolili vyvinout jednu aplikaci,
aplikaci, která sníží náklady společnosti.
Vidím, jak se tváříte. Nejspíš přemýšlíte jaké náklady.
Rozhlédněte se. Kdo to je?
- Zaměstnanci. - Zaměstnanci, že?
Ale kromě zaměstnanců, co ještě?
- Výdaje. - Výdaje. Přesně tak, pane.
Díky této aplikaci od sebe budeme vzdálení jen na jedno kliknutí.
My budeme tady a oni budou doma.
Věřím, že nám to pomůže zlepšit produktivitu a efektivitu.
Informace jsem vám poslal e-mailem.
Pokud se to rozhodnete schválit,
pokročíme s touto aplikací a s dalšími, které máme připraveny, kupředu.
Pan Gilberto Ordoñez volal, aby si domluvil schůzku.
Spojte ho s Vývojem.
Asociace absolventů tento víkend pořádá oběd.
Nemůžu. Mám toho moc se strojírenským klubem.
Obchodní komora se vašemu rozvrhu přizpůsobí.
Domluvte půlhodinovou schůzku.
Chtěla s vámi mluvit vaše matka.
- Napíšu jí. - Chce, abyste jí zavolal, ne napsal.
Mám vás spojit?
Gustavo, Hvězda, nepamatuješ se na něj?
Nevím. Jo, asi ano.
Kluk odvedle.
Jako děti jste se kamarádili.
Ani mi to nepřipomínej. Co je s ním?
Přišel o práci.
Myslela jsem, že bys mu mohl nabídnout práci ve svojí firmě.
Co by tady takovej kluk dělal, mami?
Já nevím. Ať třeba vaří kafe.
Může čistit záchody. Musí tam pro něj být nějaká práce.
Je to dobrej kluk.
Dobrej kluk?
Kdyby to byl dobrej kluk, nepotřeboval by ve svým věku žadonit o práci.
Nebo ne?
Migueli, nikdy jsem po tobě nic nechtěla.
Mami...
Tak dobře.
Fajn, řekni mu, ať se za mnou zastaví. Ale jedno ti řeknu.
Nic ti neslibuju.
Dohodnuto.
Mami, nezapomeň, že se za týden žením. Zapiš si to datum, prosím.
Ohledně tý svatby. Přemýšlel jsi o tom, co jsem ti říkala?
- O čem? - Abys pozval svoje přátele ze sousedství.
Nejsou to mí přátelé, mami.
Neviděl jsem je celé roky.
Mohlo by to být pěkný shledání.
Nestojím o to.
Mami, už musím jít. Jdu na univerzitu.
- Tak dobře. Měj se. - Ahoj.
Jaký je první krok ke snížení nákladů ve společnosti?
Je to prosté.
Podívejte se na to s odstupem. Komplexně. Z globální perspektivy.
Zaměřte se pouze na aspekty, které úspěšně
zajistily chod společnosti. To je celé.
Co tedy nakonec uděláme?
Odpovíme si na jednu otázku: „Co je důležitější,
„společnost, nebo lidský kapitál?“
Společnost.
Mluvila jsem s tátou. Chtěl by do vývoje aplikací investovat.
Vážně?
Zlato, díky, ale...
Radši bych ho do toho nemíchal, víš?
Postarají se o to moji investoři. Neboj.
Budeme se přece brát.
Co je moje, bude i tvoje.
Já vím, ale tvůj táta do tý rovnice nepatří.
Víš?
Proč si radši nepromluvíme o svatbě?
Ještě nás čeká spousta práce a nerad improvizuju.
Tak dobře. Viděl jsi ty kytky, který jsem ti poslala?
- Mám je tady. - Který se ti líbí?
Ukaž...
Haló?
Pane, jak se máte? Dobré ráno.
Skvělé.
Díky za vaši důvěru. Nezklameme vás.
Zajdu do kanceláře a ukážu vám všechno, co se týče...
Ano, pane, cashflow. Přesně tak.
Uvidíme se později. Dobře.
Ano!
V současné době není snadné být úspěšný.
Na zdraví!
Žijeme v globalizovaném světě.
V extrémně soutěživém světě.
Ve světě plném příležitostí,
ale i plném lidí, kteří o ty příležitosti soupeří.
Tento svět nás nutí uspět rychle.
Tou nejcennější a nejžádanější věcí je čas.
Proto je důležité si osvojit to, čemu já říkám „vítězný duch“.
Příležitost k dosažení úspěchu
může nastat kdykoli.
To nejhorší, co můžeme udělat,
je nechopit se jí a promarnit ji.
Je možné, že se taková příležitost už znovu nenaskytne.
Nikdy.
Jak se vede, Migueluchisi?
Ty mě nepozdravíš?
Ale, ale.
Máš ohromnou společnost!
- Cože? Ty si na mě nevzpomínáš? - Ne.
Jsem Gustavo, Hvězda, vzpomínáš si?
Ten stylovej kluk.
Tvoje máma mi řekla o týhle práci a...
Tak jsem tu. Co můžu udělat?
Vzpomínáš si na Krasavce? Lópeze?
Má u jezera obchod s příslušenstvím pro mobily.
Byl ženatej dva roky.
Nikomu to neříkej, ale rozvedl se
a vrátil se domů, aby se postaral o nemocnou mámu.
Ne. Jsem jejich otec, mám právo je vídat.
Miriam, neposlal jsem ti peníze, protože se mi teď nedaří, ale...
Miriam, víš, že to myslím dobře.
Stejská se mi po dětech, sakra!
Co ti vadí? Máš bohatýho přítele!
Haló? Miriam?
Říkal jsem ti o Osquitarovi. Vzpomínáš si na něj?
Na Oscara?
Pracuje jako účetní na volný noze.
A má dvanáctiletýho kluka, kterej vypadá úplně jako on.
Měl bys to vidět, je to vtipný.
Ne, není to nefér.
Neměl bys ve škole kouřit trávu.
Teda vlastně
bys neměl kouřit ve škole, protože seš moc mladej.
Vicente dělá v marketingu.
Ještě se neoženil.
Kampaň má za úkol v zákazníkovi vyvolat pocit,
že nás prevence proti vším spojuje jako společnost.
Nezáleží na tom, jestli jste bohatí nebo chudí.
Tento problém se týká všech dětí bez ohledu na původ.
Pokud to nebudeme brát vážně,
může se z toho stát vážný veřejný zdravotní problém.
Pořád žije v domě svýho táty, ať odpočívá v pokoji.
Daří se mu dobře, ale musí to bejt těžký žít tolik let sám.
Vzpomínáš si na Buřta Manriqueho?
Toho brankáře.
Vede se mu fakt dobře.
Dělá v obalový společnosti a...
- Vteřinku. - Dobře, bez obav. Počkám.
Tak jo.
Co se děje?
Už přišli?
Dobře, zaveďte je do zasedačky.
Až tam budou, zavolejte mi.
Ano, ukažte jim projekce.
Fajn.
Migueluchisi, máš moc práce.
Ano, pojďme k věci.
Jo, samozřejmě. Pojďme na to, jak se říká.
Jde o to, Migueluchisi...
Jsem bez práce, víš?
Potřebuju pracovat.
Tvoje máma mi řekla, ať ti přinesu životopis.
Šéfe.
Nic tu nevidím.
- Ne, je to tam. - Ano, fyzicky ano,
ale chci říct...
Žádný informace.
Můžu se tě na něco zeptat?
Jasně, jsme přátelé, pamatuješ?
Co jsi celou tu dobu dělal?
Žil jsem, jako všichni ostatní.
Ne, mám na mysli tohle.
Jasně, tohle.
Mami, udělej mi laskavost. Víš, že tě mám fakt rád,
ale už mi prosím do kanceláře neposílej další případy, jako je on.
Je to ztráta času
a je to hrozně trapný.
Migueli, určitě tam u tebe může něco dělat.
Ale tenhle kluk...
Houpací síť, kokosový ořech, pláž a raketbal od rána do večera.
Nezvládá plánování ani autoritu.
Je to dobrej kluk.
- Promluv si s ním, určitě... - Ne.
Nejde tu o mluvení, mami.
Prostě mi už podobný lidi do kanceláře neposílej.
Chápeš? A ještě něco, mami. Mám důležitej hovor.
Mám moc práce. Zavolám ti pak.
Synu, nezapomněl jsi na něco?
Na co?
Mám narozeniny a ani jsi mi nepopřál.
Promiň, mami.
Odpusť mi. Víš, že si data nepamatuju.
Kvůli tý svatbě a práci mám myšlenky úplně jinde.
Odpustím ti jen pod jednou podmínkou.
Na večer jsem pozvala pár lidí a chci, abys přišel i ty.
Jistě, mami. Přijdu.
- Dobře, synu. - Fajn.
Miluju tě.
Nebere mi to.
Určitě se vám brzy ozve.
Nebojte, paní Mónico.
Miguel určitě dorazí později. Nebojte, paní Mónico.
Už je dost pozdě.
Pozor na moje vlasy.
Myslím, že můžeme ještě chvíli počkat.
Když nedorazí, zazpíváme Hodně štěstí, zdraví.
Kvůli tomu tu přece jsme, ne?
Fajn.
- Dám si skleničku. - Já taky.
Víte co? Na tomhle večírku chybí kromě Miguela i ženské.
Proč jste nevzali partnerky?
Vicky je na návštěvě u svojí mámy v Buze.
Dobře. A co vy?
Proberte se, pánové.
Mladší už nebudete, nemůžete zůstat sami.
Vrabec v hrsti je lepší než hroznej partner.
Kromě toho, Bůh dokáže bejt dost nespravedlivej.
Něco novýho ohledně tý holky z obchodu, Vicente?
Ne, paní Mónico. Právě teď dokážu myslet jen na vši.
Víte co, vážení?
Zazpíváme Hodně štěstí, zdraví, nakrojíme dort
a dáme si něco k pití.
Když Miguel přijde, dobře. Když ne, jeho škoda.
Hodně štěstí, zdraví
Hodně štěstí, paní Mónico
Hodně štěstí, zdraví
To je tak hezký! Počkejte.
Musím si něco přát.
Už vím co.
Kurva.
Tři zmeškaný hovory od mámy.
Co se děje?
Má narozeniny a pozvala mě, ale já k ní nešel.
Dovolali jste se do hlasové schránky...
Skáče to rovnou do hlasovky. Sakra.
Klid. Zítra jí koupíme dárek a zajdeš k ní na návštěvu.
Problém vyřešen.
Bez obav.
„Po svatbě pár odcestuje do Myanmaru,
„kde stráví líbánky.
„Poté se přestěhují do bytu v severní části města.
„Zvažují však myšlenku přestěhovat se do Miami.“
Takže...
- Pozval tě na svatbu? - Ne, a tebe?
Samozřejmě, že jo.
Fakt?
Kámo, vážně seš tak naivní?
A to s tím Maynmarem, kde to je?
Bývala to Barma.
Stejně nevím, kde to je.
V Jihovýchodní Asii.
- Je tam hezky? - Říká se to.
Vidíš, Buřte? Ty jsi vzal Vicky na líbánky do Melgaru.
Miguel ji vezme do Myanmaru.
Ani jsme během líbánek nevylezli z pokoje. Melgar úplně stačil.
- Vlastně... - Ne, nechceme to vědět.
Nevytahuj se.
Ahoj, kluci. Mějte se.
Yadiro, neodcházej. Začíná to bejt dobrý.
Prodáváš lubrikant?
Jde na dračku. Proto jsem utahaná.
Buřte, řekni Vicky, ať mi zavolá.
Povím jí to.
Pořád čekám na tu práci v marketingu, kterou jsi mi slíbil, Vicente.
Yadirito, moc mě to mrzí. Cítím se hloupě.
Já jen, že poslední dobou mám moc práce.
Vážně se omlouvám.
Jsem hodně trpělivá žena. V každým ohledu.
Chápeš? Zavolej mi někdy.
Kdykoli, kdekoli.
Mějte se, kluci.
Ahoj.
„Kdykoli, kdekoli.“
Vicentico, chlape, ta holka se ti sama nabízí.
Je do tebe blázen. Úplně tě žere.
Yadira?
Ne, chlape. Ne.
Není to můj typ.
Je tak trochu...
laciná, víte?
Bože, proč seš tak nefér?
Slečno, tohle je potřetí, co k vám do banky volám.
Prosím vás, už mě nenechávejte čekat.
S manažerem musím mluvit dnes.
Ano, na mobil jsem mu už volal,
ale nezvedá to.
Ne! Podívejte, uděláme to takhle.
Buď to teď okamžitě vyřešíte, nebo se svou firmou přejdu k jiné bance!
Je to jasné?
- Pan Miguel Benítez. - Ano?
Zatýkám vás za praní špinavých peněz a spiknutí.
Dobrá. V klidu.
Zlato.
Hej! Zlato?
Zlato!
I když se to může zdát jako klišé
v zemi, kde nikdo za nic nenese vinu,
můj syn byl nevinný.
Provinil se jen tím, že se nezeptal,
odkud jeho „investoři“ vzali peníze.
Odsoudili ho...
na tři roky.
Zabavili mu všechno, co měl.
Miguel žádal o pomoc své přátele z vyšších kruhů.
Otočili se k němu zády.
Ani mu nezvedli telefon.
O TŘI ROKY POZDĚJI
Ani jeho přítelkyně. Jeho nastávající.
Odseděl si trest
a z vězení vyšel s pošramocenou pověstí.
Byl na mizině.
Neměl nic.
S tíhou toho, že ho odsoudili za praní špinavých peněz a spiknutí.
Páni, to je blbost.
Kdyby to byla pravda, věděl bych o tom.
Ne, Buřte, to takhle nejde říct,
protože to oni jsou ti, kdo ta zařízení ovládají.
Počkat, co na to říká odborník? Máme tu přece odborníka.
Já telefony prodávám. Nevyrábím je.
V koupelně pokládám telefon displejem dolů.
Sledují nás
a ty informace používají k tomu,
aby nás utlačovali. Je to v prohlášení. Tady.
- Už je to tu zas. - Jen vteřinku.
Je to tady. Podívejte se.
Pane...
Bože.
Zabydli se tu a odpočiň si.
Víš, že tu vždycky budeš mít domov, že jo?
Hlavu vzhůru, synku. Tohle by mohl být nový začátek.
A vítej doma.
Ráda bych si připila
na všechno, co se nám teď daří.
Na zasnoubení Tati a Gabi.
Na Luigiho povýšení. Gratuluju.
A na naši úžasnou společnou cestu.
Ano.
Na zdraví.
Dostal jsem se dovnitř, protože si mě vrátný pamatoval.
Nebo ta dýška, která jsem mu dával.
Co tady děláš?
Včera mě pustili z vězení. Chtěl jsem tě vidět. Nepřišla jsi za mnou.
Proč jsi mi nezvedala telefon?
Proč myslíš?
Všechny jsi nás oklamal a tátu jsi málem zatáhl do potíží.
Ne, jsem nevinný. Oklamali i mě, a ty to víš.
Nevím nic. Udělej mi laskavost.
Nech mě na pokoji.
Nevíš, čím jsem si prošla,
co jsem musela udělat, abych se zbavila stigmatu, že jsem žila s kriminálníkem.
Nechoď sem a už mi nenič život.
Migueli?
Takže je to pravda.
Vrátil ses.
Dělej, to je ono!
Vicente, vem mu ten míč! Dělej!
Vicente!
Oscare! Do toho!
Prosím!
Nikdy nevyhrajou.
Nezdá se, že by jim to vadilo, ne?
Ne.
Ne, my trpíme víc při sledování než oni při hraní.
To bylo parádní!
- Tým se jmenuje Western Blue. - Co to znamená?
Přišel s tím Buřt. Zní to hezky, ne?
Jo! Paráda!
Za deset let byl jejich nejlepší výsledek remíza
proti týmu chlapů ze železářství, protože ti si dali vlastňáka.
Za deset let?
Alespoň se dobře baví. A to se počítá, ne?
No tak!
Do toho, Westerni! Ano!
Do toho! Dokážete to!
Western Blue!
Dejte gól!
Jíte tu jen pečený kuře?
Ne.
Máme pizzu, hamburgery.
Smaženou rýži. Tu miluju.
Samý donášky.
Migueli, víš, že jsem nikdy neuměla vařit.
Nesnáším hrnce a sporáky.
Jsou nudný.
Viděla jsem, že ses bavil s Vicky.
Řekla mi o týmu, Western Blue, a...
Pořád je hezká, že jo?
Jako by se s ní zastavil čas.
Ta holka na tebe čekala roky.
Nakonec jí nejspíš došlo, že se nevrátíš.
Neříkám to proto, aby ses cítil špatně.
Nakonec se zamilovala do Buřta.
Jsou spolu šťastní.
Doufám, že jim to vydrží hodně,
hodně dlouho.
Potřebuješ mě?
Musím jít ven.
V pohodě.
Brzo se vrátím.
- Raz. - Dva.
- Tři. - Čtyři.
Pět.
Dobře.
- Budu kapitán. - Ne.
Migueli, jak je?
Ahoj.
Jak je?
Jak je, Migueluchisi?
Chybí nám jeden hráč.
Giggles se na nás vykašlal.
Zahraješ si s náma?
Nemůžu, mám...
důležitou povinnost.
- To je škoda. - Tak jo.
- Třeba jindy. - Měj se!
Opatruj se.
Tak zatím.
Je ješitnej a kecá.
„Důležitá povinnost“. Pěkná blbost.
Ani vězení ho nenaučilo skromnosti.
Mám magisterský titul z mezinárodních vztahů. MBA.
Více než deset let
jsem pracoval na vývoji technologií.
Prováděl jsem analýzy rizik.
Ano, já vím, ale poslechněte si, co vám chci říct...
Udělejte to kvůli starým časům.
Počkejte, ne...
Jak si to můžete myslet? Prosím.
Nejde mi o peníze. Můžu začít odspodu,
pokud to bude nutné, aby si nemysleli, že taháte za nitky.
Co kdybychom se zítra sešli u vás v kanceláři a...
Jistě. Ne, samozřejmě.
Naprosto tomu rozumím.
Každopádně vám děkuji.
Ten zmrd mi to položil!
Zapomeň na ty lidi.
Nikdy to nebyli tvoji přátelé.
Mami, musím něco udělat.
Musím si něco najít. Nemůžu strávit celej život...
Nemůžeš pořád žít u mámy, co?
Přesně tak! Mám jiný potřeby, jinej životní styl,
jiný věci na práci.
Podle toho, co vidím,
si budeš muset zvyknout na jiný věci
- a jinej životní styl. - Ano.
To si umím představit.
Bejt zavřenej v průměrný kanceláři,
mít průměrnou práci, a co je nejhorší, i průměrnýho šéfa.
Že jo? Nebo jako moji přátelé odvedle. Neúspěšní, průměrní břídilové!
Mrhají čas tím, že hrajou fotbal, že jo?
Pijou pivo a tloustnou jako José.
A ještě hůř! Oslavují porážku!
Ne! To je nudnej život! Já takhle žít nechci! Ne!
Víš co?
Možná, že ten nudnej život, o kterým mluvíš,
je mnohem reálnější
než ten zábavnej život, kterej jsi vedl, než se stalo to zlý.
A mimochodem, nikdy jsem tě neviděla šťastnýho.
Chceš práci?
Paní Saturia potřebuje výpomoc v obchodě.
Ne! Možná to není práce tvých snů.
Ale práce je práce.
Bylo to zvláštní zase vidět Miguela.
Byl doma u svojí mámy.
Ale upřímně,
ještě podivnější bylo vidět ho za pultem v obchodě paní Saturie.
Vypadal jako...
Jako by se vzdával. Jako by byl poražený.
Tohle slovo předtím vůbec neznal.
Ale...
Jak se říká,
život je plnej překvapení.
Ahoj.
- Jak se máš? - Dobře.
- Jak jde obchod? - Pomalu, ale jistě.
To je dobře. Vezmu si pět lahví vody, prosím.
Pět lahví vody. Dobrá.
Tým už brzy začne hrát.
Zavři obchod a přijď se podívat.
To by se šéfový nelíbilo.
Šéfová je na výletě. Vždycky zavírá, když se hraje zápas.
No tak, bude to sranda. Pojďme.
Druhý místo je dobrý místo.
Do toho!
Ukažte se, Western Blue!
Ukažte se!
Ale ne!
Western Blue!
Ukažte se!
- Tenkrát jsme hráli náš nejlepší zápas. - Přesně tak.
Ve skutečnosti byli nasraný!
Všichni se navzájem začali kopat.
Pořád mám na holeni jizvu, jak mě do ní kopnuli.
Koukněte, tuhle.
- I tak jsme jim nakopali zadek. - Jo.
Brácho, tys hrál sakra dobře.
To teda.
Takže jste vyhráli?
Prohráli jsme 3-0.
Můžu se vás na něco zeptat?
Jasně. Nezlobíme se.
Vám prohra nevadí? Neovlivní vás to nijak?
Nikdy vás nezajímalo, co by se stalo, kdybyste vyhráli?
V dnešní době není snadný bejt úspěšnej.
Žijeme v globalizovaným světě.
V extrémně soutěživým světě. Ve světě...
Ve světě plným příležitostí, ano,
ale i plným lidí, kteří o ty příležitosti soupeří.
Tenhle svět nás nutí uspět přes noc. Proč?
Protože jaká je ta nejcennější a nejvzácnější věc na světe?
Čas.
Proto se některým z nás líbí koncept „vítěznýho ducha“.
Svým způsobem nás to vede k dosažení koinoie.
- Počkej. - Čeho?
Porozumění.
- Porozumění. - Jasně.
Úspěch se dá najít kdekoli a kdykoli.
Ale je taky pravda,
že se občas dopouštíme nejhoršího hříchu ze všech, což je...
promarnění tý příležitosti.
Nevytěžíme z ní maximum.
Protože už se možná nikdy nevrátí.
Oscare!
Armando, zavírám. To je v pohodě.
Můj drahý Migueli.
Ty a já půjdeme někam jinam.
Dáme si ještě pár skleniček.
Tuhle porážku musíme pořádně oplakat.
Ne, počkej, jsem utahanej. Zavírám.
Seš opilej. Běž domů.
Domů?
Domů? Kam domů?
Domov nejsou jen čtyři zdi a strop.
Ne, pane.
Ne, pane!
Domov...
je společnost, teplo.
Je to teplo rodinnýho krbu. Sdílení s ostatníma.
Chodím tam hrozně nerad.
Víš, proč to nesnáším?
Protože tam nikdo není.
A když říkám nikdo,
myslím tím moji mámu.
Ona tam je.
Ale je tak nemocná, že nic nevidí, neslyší ani ničemu nerozumí.
Ta osamělost mě zabíjí.
- Páni. - Víš, kdy jsem naposledy viděl svoje děti?
Před rokem.
Jejich máma mi nedovolí je vídat.
Opustila mě.
Je šťastná s jiným mužem.
Víš, proč odešla s jiným chlapem?
Protože jsem podle ní břídil.
Můj drahý Migueli.
Dneska domů nepůjdu.
Nevěděl jsem, co dělat, tak jsem ho přivedl sem.
Udělal jsi dobře.
Občas má takovou depresi, že nemůže zůstat sám.
Synu.
Čekala jsem na tebe. Zítra má narozeniny Buřt José.
Vicky pořádá večírek s grilováním.
Chceš, abych tam šel? Ne, mami, nemám náladu na večírky.
Víš to určitě?
Myslím, že večírek by ti prospěl.
Hodně štěstí, milý Buřte
Hodně štěstí, zdraví
Bravo, lásko moje!
Ne!
To bylo hnusný!
- Dej si. - Na.
Díky.
- Jsem ráda, že jsi přišel. - Díky za pozvání.
Není zač.
- Máš ho rád středně propečenej? - Nese se pití.
Čtete mi myšlenky, paní Moniquito.
Vicky. Synku,
připrav totumu.
Ne, díky.
Ty seš tak nudnej! Podívej se na sebe.
- Aguardiente nepiju. - Dej si jednu, ať se dostaneš do nálady.
- Ale... - Poslechni svoji mámu.
Nebo zapomenu, že jsi dospělej a praštím tě svou žabkou.
- Tak dobře. - Je to jasný?
Ano, to by bylo trapný.
- Bylo by to trapný. - Vypij to!
To je můj syn!
Kdo si dá aguardiente?
- Už nějakou dobu jsem ji nepil. - To si myslím.
Tvoje máma je úžasná.
Je vážně charakter.
Podívej se na ni.
Pamatuješ si tuhle písničku?
Dřív jsme na ni rádi tancovali.
Pokaždý, co jsme ji slyšeli,
když jsme spolu chodili.
Ano, teď jsem si vzpomněl.
Starý časy, co?
Starý časy, jo.
- Zatancujeme si? - Ne.
- Prosím!
Pojď sem!
- Ne. - Pojď!
- Tak jo. - Takhle.
Dobře.
Jako jízda na kole.
Je tak šťastnej, když tancuje s tvojí mámou.
Ale když ho požádám o tanec já, je divnej.
Myslím, že se tě bojí. Je vedle tebe jak trpaslík.
Migueli! Myslím to v dobrým.
Jo.
- Že jo, ségra? - Jasně. To rozhodně.
Zkusila jsem na něho všechno.
Nabídla jsem mu klíče od svýho domu. Cpala jsem mu do obličeje podprdy a tanga.
- Víš, co mi řekl? - Co?
Že má zlomený srdce z dávný lásky nebo tak něco.
Je...
Je tvrdohlavej.
- Pojďte, připijeme si. - Prosím!
Ano.
Budu se muset dotknout však víte koho a dívat se někam jinam.
- Dotknout se koho? - Sama sebe.
Na co si připijeme?
- Já připíjím. - Ale proč?
Tak jo.
Připijme si...
na lásky, které nám utekly.
To se mi líbí. Ano.
Počkej.
- Počkej, musíme to udělat správně. - Ano.
Přes rty a dásně, pozor, břicho, protože právě přichází!
- Je to dobrý. Že jo? - Jasně.
Přesně tak.
Migue, příteli můj, my...
Počkat, kde je Buřt?
Buřt je s Vicky.
Ne, bez Buřta to udělat nemůžeme.
To, co dělá Buřt s Vicky, může dělat bez nás.
Migueli, příteli můj.
My...
Chceme...
- Udělej to ty, Gusi. - Jo.
- Ty to udělej. - Udělám to já.
Migueluchisi, náš tým...
Poslouchej mě. Poslouchej.
Chceme vyhrát.
Western Blue se musí stát mistry.
Protože těm věcem rozumíš, chceme, abys nám pomohl k úspěchu.
Migueli, příteli můj,
potřebujeme,
abys nám předal vítěznýho ducha.
- Poslouchejte mě. - Co?
Slibuju vám,
že Western Blue nebudou mít jen vysoký skóre,
- ale stanou se mistry. - Ano.
Western Blue vstoupí do dějin, protože budeme jedničky!
- Ano! - Na zdraví!
- Na Western Blue! - Na Western Blue! Na zdraví!
Po tý noci
Western Blue zahájili novou kapitolu.
Protože s Miguelem je to buď všechno, nebo nic.
Byly to dny tvrdý dřiny.
Náročný dny.
Ale byli jsme všichni vážně šťastní.
Měli jsme ohledně budoucnosti velká očekávání.
Toč se. Toč se víc. Ano.
Jednou dopředu, jednou dozadu. Dopředu, dozadu.
Dopředu.
Nohy nahoru. Víc. Nahoru.
Člověče, ten účes ti sekne. Na vzhled se vykašli.
- Klídek. - Pozor na vlasy.
Rozcuchají tě, až budeš hrát. Makej.
Vyskoč tam a začni se hejbat dopředu a dozadu.
Delší kroky. Delší.
Delší.
To je ono!
Týme, posílíme si střed těla. Pojďme na lehsedy podle píšťalky.
Na raz, dva, tři.
Teď.
To je ono.
- To je ono. - Já to nedám.
To je ono.
Teď! Dobrý.
- Do toho! - Tak.
Přidej! Rychleji!
Ještě deset.
Co se stalo, chlape?
Do toho!
Gól!
No tak!
Vidíte? Všechno se točí kolem sedmičky.
Pinina je skvělej. Hraje úžasně.
Je to syn paní Belénové.
Když ho zastavíme postupnou obranou,
jejich tým se rozpadne.
Taky musíte vyždímat tohle otevření nalevo. Jasný?
Využijte to na maximum.
To je ono. Rychleji. Mnohem rychleji.
Rychleji.
Tak. Výborně. Super.
Ne, musíte se natáhnout.
Pokračujte až do konce.
A sem.
To je ono. Rychleji.
Buřte! Rychleji, člověče! Tak.
Makejte! Už to bude.
Rychleji. Dobře, Oscare. Vedeme si dobře!
Pane Genaro, nejlepší investice, kterou dnes můžete udělat,
je s námi, s Western Blue, víte?
Víme, že váš konkurent
se přibližuje, takže jak zareagujete?
Vylepšeme vaši zákaznickou základnu. Kdo jsou vaši zákazníci?
Lidé z této čtvrti a okolí.
To oni budou sledovat ten turnaj.
Proč utrácet za reklamy na papírech a sociálních sítích
nebo za komunitní manažery, když můžete investovat s námi?
Staňte se naším akciovým partnerem a mezi vámi, námi a zákaznickou základnou
vyděláme spoustu peněz, příteli.
Nastiňme si teď jasný koncept.
Výsledková tabule s investicí.
Protože se nám bude dařit, budeme stoupat výš a vyhrajeme víc peněz.
A kdo ty peníze dostane?
Tak co vy na to?
Pamatujte, že když ztratíme míč, což se nestane,
Armando se pověsí na Pinina.
Oscar půjde za Armanda, kdyby ten chlap začal kličkovat. Pojďme na to!
Až získáme kontrolu nad levou stranou...
Na levý straně bude Gustavo.
Buřte, útoky směřuj tamhle. Připravení?
- Připravení? Pojďme. - Pojďme na to!
Western Blue!
Náš sponzor!
Parasoles!
Pojďme!
Ne!
No tak, jak se to tváříte?
Není všechno špatný.
Prohráli jsme jen o gól. Jenom o jeden.
- To je dobrý, ne? - Ne.
Budeme v pohodě, až začneme vítězit.
Ale hráli jsme dobře. Že jo?
Hrát dobře znamená góly dávat, ne je dostávat, jasný?
Druhá místa nevstupují do dějin.
Navíc teď máme sponzora, pro kterýho musíme skórovat.
Takže teď, prosím, běžte domů, jo? Odpočiňte si.
Zítra si ten zápas zanalyzujeme a sestavíme plán.
Pojďte.
Tak.
- To je dobrý. - Necítím levou část zadku.
- Džus? - Měj se, Migueluchisi.
No tak, Josecito. Vstávej.
Kluci dneska hráli líp, že?
Tvrdě dřeli.
Ale nevyhráli.
Ani si to neužili.
Vypadali zlomeně.
Paráda.
Trpět kvůli porážce je dobrý znamení, mami.
Copak ty hraješ, abys trpěl?
Hraješ, abys vyhrála.
Počkej a uvidíš, mami. Až vyhrajou, užijou si to jako nikdy.
Když to říkáš.
Komu v tuhle hodinu píšeš?
Kamarádce.
Kamarádce?
Nechceš mi něco říct?
Já? Ne, nic.
Pojď sem, ukaž mi to.
Ano?
A sakra.
Střely nebyly moc přesný.
Ale měli jsme spoustu gólových šancí. Co to znamená?
To znamená, že naše útočná strategie je dobrá,
ale naše obrana nestojí za nic.
Pokud chceme uspět,
musíme se po týhle stránce zlepšit.
Takže musíme víc trénovat?
Ne, můj drahý Buřte.
Musíme učinit drastická rozhodnutí.
Přemýšlel jsem a...
Potřebujeme brankáře a stopera.
Můžeme si je koupit za peníze od našeho sponzora, pana Genara.
Vteřinku. Jen jedna věc.
Znamená to, že s Oscarem zůstaneme sedět na lavičce?
Znamená to, že si svoji pozici musíte zasloužit.
Jo.
Kvalifikují nás schopnosti
a nikdo z nás nemá zaručenou pozici,
takže si ji musíte zasloužit.
Co je?
Dělám to, o co jste mě požádali.
Copak nechcete, aby Western Blue vyhráli? Já ano.
Hele.
Kdo si myslí, že potřebujeme posily, abychom se zlepšili?
Dobře.
Dobře, to je ono.
Tak je to dobře. Gusi?
Tak teda.
Mrzí mě to, ale učinili jsme tu nejlepší volbu.
Buřta ranilo, že jsme ho nepodrželi.
Ale Buřt je dobrej chlap.
Hned druhej den mu došlo, že to je pro dobro týmu.
Vrátil se na tréninky
plnej energie a čekal, až mu tu pozici vrátí.
Přesně jak Miguelucho říkal, s posilami
tým začal vyhrávat.
Dobře, Paolo! Skvělej brankář!
To je ono! Dobře!
Dobře, chlape! Na zem!
Vidíš? Na zem.
Gól!
To je ono! Dobrá práce, týme!
První vítězství za patnáct let Western Blue.
To je kurva skvělej pocit!
A to teprve začínáme, chlapi!
Půjdeme na šampionát? Jo! A pak na městskej pohár!
- Městskej pohár? - Samozřejmě.
Zkusíme i sousedský turnaj?
- Musíme snít ve velkým! - Ano!
Western Blue!
Armando.
Někdo ti volá.
Ani jeden hovor od dětí.
Byla to jejich babička.
Tak moc je milovala.
Neboj se, určitě přijedou...
Ne, děti za to nemůžou. To Miriam a ten její přítel.
Cítí se teď nadřazení, protože má peníze.
Nepřijedou sem, do tohohle města.
Kurva, moje máma ty děti milovala.
A já taky.
Zklamal jsem ji.
Dřela jak mezek, abych měl dobrý vzdělání.
Dělala nemožný, abych mohl na univerzitu, a podívejte se na mě teď.
Prodávám mobily.
Chudák máma.
Život je těžkej.
Někdy je kurevsky nefér.
To je Patricia a já.
- To jsi ty a ona? - Ano.
Byly jsme si blízké.
Tohle jste vy, když jste byli malí.
Bylo to na Vicenteho narozeninový oslavě. Pamatuješ?
Ano, tenkrát měl ještě vlasy.
Ano, byli jste úžasný děti.
Přemýšlela jsem o tom, o čem jsme mluvili,
když ses vrátil domů.
Migueli, myslím, že taky chtěli být úspěšní.
Tvrdě na tom pracovali.
Jenže někoho to možná unavilo,
jiní neměli tolik štěstí
a ten zbytek, já nevím.
Chtěli jinej život.
Ale pořád jsou to ti úžasní lidi, kterými byli jako děti.
Podívej se na tuhle.
- Miloval jsi ji. - To ano.
Je to trochu absurdní, protože moje máma neměla ráda fotbal.
Ale kdyby Westerni vyhráli šampionát,
byl by to způsob, jak se jí odvděčit.
Chci říct,
nejsem v ničem profík,
ale mohli bychom se stát mistry. Chtěli jsme se stát mistry.
Chtěl jsem dát trofej na její hrob.
Chtěl jsem tak uctít její památku.
I kdybych měl na tom hřišti nechat srdce.
Byl jsem idiot. Mýlil jsem se.
Dobře, Vicente.
To je ono, chlape.
Dělej!
Máš chvilku?
Ano.
Amando, vem to za mě.
Jak si přeješ.
Moje kmotra mi poslala pár dřepů. Pojďme dřepovat.
Raz, dva, tři...
Viděl jsem tě, Buřte, pozor na kolena. Pět...
Viděla jsi ty nováčky?
- V depresi? - V depresi.
Možná to nechápeš, Migueli, ale ten tým je...
Josého celej život.
Od tý doby, co přestal hrát, se cítí mizerně.
Ale vždyť vyhráváme!
Ale on chce bejt na hřišti a hrát.
Já to chápu, ale on neumí hrát.
- Dřel přece tak tvrdě. - Co mám dělat?
Trénuje. Dokonce ho držím na dietě.
Podívej.
Od tý doby, co jsem se vrátil,
jsem přemýšlel...
Jak se stalo, že jste se nakonec vzali?
José...
José je skvělej chlap.
No a?
To stačí?
Podívej.
Přišla jsem tě poprosit o laskavost.
Nech Josého hrát.
Prosím, vrať ho na hřiště. Nech ho hrát.
Můžu ti zaručit, že tě nezklame.
Prosím.
Týme, pojďte sem, porada!
Dobrý.
Týme.
Buřte, budeš brankář.
Sundej si ten bryndák. A neposer to.
- A co já? - Jdeme, týme.
- Týme. - Dobrá práce, Buřte.
Týme.
Pojďme.
Western Blue!
To je můj Buřt!
Do toho!
Paráda!
Nahoru!
Počkej. Jen počkej.
Brácho.
Co to hrajeme?
Musíš se soustředit!
Neser mě.
- Soustřeď se. - Neposer to.
Tamhle jsi to posral.
- Je to fotbal. - Tamhle jsi to posral.
Běž dát pár gólů.
Běž.
Je trapnej.
Byla to Miguelova volba.
- Kolik gólů jsi dal ty? Naser si! - Soustřeďte se!
Přestaňte. No tak!
Pojďme.
Přestaňte!
No tak. Přihraj.
Co?
Sakra!
- No tak! - Soustřeď se!
Dobrá práce. Dva góly.
- Dva góly! - Běž si řvát po něm!
Přestaňte.
Co to hrajeme?
Ne, chlape!
Musíme se pověsit na dvacet šestku.
Skóruje. Vyhrává zápas.
Gustavo, Vicente, přejděte na druhou stranu.
Jasný? Prohoďte si strany.
Prosím.
Jedna otázka.
Bude Buřt dělat brankáře?
Promiň, brácho, ale...
Prohráváme, protože jsi to dvakrát podělal. Promiň.
Klid, Vicente, každej někdy udělá chybu.
Souhlasím s Vicentem.
Všichni děláme chyby.
Ale ne dvě za sebou. Nemáš na to.
Tým kvůli tomu trpí.
Počkejte. Uklidněte se, prosím.
To já tady rozhoduju. Takže...
Ne.
Ať si říkají, co chtějí.
Kdo si myslíš, že seš, Vicente?
- Messi? - Bacha na ten tón.
- Ronaldo? Bezos? Jeff Bezos? - Tak jo.
Bezos, jasně. Ne, brácho.
Promiň.
Musíš si uvědomit,
že nejseš na úrovni týmu.
- Promiň, musel jsem to říct. - Jasně, a my ti musíme věřit.
Co jsi to říkal?
Přestaňte. Dost!
Stačilo!
- Nechte toho! - Tak fajn.
A ty nebuď sobec.
Přijmi to, jak to je. Tým je na prvním místě.
Jak chceš.
Tady máš...
Gustavo.
Pomůžu ti.
...ten podělanej týmovej dres. Uhni.
Vrať se, Buřte.
- Buřte. - Buřte!
Buřte, vrať se!
Jak je, Migueli?
Myslel jsem, že budeš slavit.
Začít zápas prohrou 2-0 a pak to celý otočit...
To se týmu ještě nikdy povedlo.
Ale potom, co se stalo s Buřtem, proč bychom měli slavit?
To jo, bylo to drsný, co?
Prodej mi pivo. Musím s tebou něco probrat.
Oscare, musíme zvládnout bez piva. Už mám zavřeno, takže...
- To je celý. - Dobře, budu k tobě upřímnej.
Chci hrát. Chci bejt v základní sestavě. Mám na to.
Krom toho s tebou chci probrat obchod.
- Obchod? - Ano.
Mám pro tebe dost zajímavou informaci.
Je to prostý.
Já ti dám tu informaci a ty mi dáš šanci na příští zápas.
Dal jsi ji Buřtovi jen tak, a já ti zaručuju, že to nepodělám.
Co ty na to?
Jde o tvou mámu.
To s Buřtem bylo hrozný.
Drsný.
Proč jsi ho nechal hrát?
Poprosila mě o to Vicky.
Viděla jsem, jak jste se na sebe dneska koukali.
A nebylo to poprvý, co jsem vás tak viděla.
Migueli, synu, nechci se do toho míchat,
ale dávej si pozor, prosím.
My ženy někdy bývalým milencům odolat nedokážeme.
Obzvlášť, když jsme se přes ně nikdy úplně nepřenesly.
- Ne, mami. - Migueli, poslouchej mě, prosím.
Povím ti to ještě jednou. Dávej si pozor.
Nestojí to za to riziko, že to někomu ublíží.
- Už musím jít. - V tuhle dobu?
Ano. Jdu ven s kamarádkou.
Mami.
Pozdravuj ji.
Budu.
Vypadáš úžasně jako vždycky, Mónico.
Díky.
Proč seš taková drbna?
Nepraštím tě, protože si nechci ušpinit ruce.
Nejsem žádná drbna! Kdo ví, co jsi slyšel?
Víš co? Jestli seš čistej, seš čistej.
- Klid, Gustavito. - Takže to teda popíráš?
Samozřejmě, že to popírám.
- No a? - Armando.
Řekni jim, co ten chlap řekl Miguelovi.
- Cože? - Proč mě do toho zatahuješ?
- Takže ty seš ta drbna? - Přestaňte. Co se to tu děje?
Tenhle provokatér tu vyvolává hádky kvůli jednomu drbu.
Nejsem žádnej provokatér. No, možná. Ale rozhodně nejsem drbna.
Popřeš, že ti včera vykládal o Gustavovi?
- Uklidněte se. - Jak se máme uklidnit, Miguelucho?
Potřebuju, aby mi řekl pravdu.
- Pojď sem. - Řekni mu pravdu. Řekni mu to.
- Gustavo. - Poslouchej mě.
Budu tě sledovat.
- Gustavo. - A hele.
- Podívej, co jsi způsobil, Armando. - Můžeš za to ty.
Seš zrádce. Práskač.
No tak, Armando.
Migueli.
Posaď se, prosím.
Když už teď víš, jak to je,
chtěla jsem ti říct, že se k nám dnes Gustavo nastěhuje.
Rozhodli jsme se tak už před nějakou dobou.
Než tě pustili z vězení.
Nenašla jsem vhodnou chvíli, abych ti to řekla, takže...
Když už to Oscar udělal...
Alegre, dozadu. Pava, do brány.
Armando, dopředu. Gustavo, dozadu. Vicente, dopředu.
- Pojďme na to. - Migueli, jen na moment.
Máme dohodu. Řekl jsi mi, že můžu hrát.
Budeš hrát, ale ne hned.
Kámo, na tom jsme se nedohodli.
Dohodli jsme se, že budeš hrát, ale ne kdy.
- Práskači. - Armando, víš co?
- Měl bys už zavřít hubu. - Nebo co? Copak práskač udělá?
Přestaňte.
Neztrácej čas kvůli takovýmu kusu hovna.
- Prosím? - Není třeba ho urážet.
Tak mu dej pusu. Nemíchej se do toho.
- Ty se do toho nemíchej. - Nemíchám.
- Ale mícháš. - S tebou bych se nešpinil.
Hej!
Hele, po zápase si to můžete vyříkat.
Ale teď jsme sem přišli vyhrát, jasný?
- Pojďme! - Ne. Víš co?
Se mnou nepočítej. Už nikdy.
Můžete si ten svůj podělanej tým nechat.
Ne, prosím, kámo, zůstaň.
Víte co? Doufám, že vám nakopou zadek,
vy...
Vy jste takoví...
Jste banda...
Nechtěl jsi odejít?
Co?
...idiotů!
- Odcházím. - Jak chceš.
Osquitare! Os...
Ne. Nemuseli jste ho ztrapňovat.
Ztrapnil se sám.
- Nepovyšuj se tu na mě. Mám... - Cože?
Je tohle dost nízko?
Poslouchejte, problém je...
Hej! Budeme hrát, nebo ne?
Copak nejste kamarádi?
Kamarádi na celej život?
Pojďme ten zápas vyhrát.
No tak. Jo! Do toho!
Dělejte...
Pojďme!
To je ono!
Tam, Gusi, ano!
Výborně, Gusi!
Ano, běž!
Dobře, chlape!
Běž, Vicente!
Gól!
Vicente! Gól!
Gól! To je ono! Gól!
Jo, zmrdi! Gól! Do toho, týme!
Co je to za přístup? Jde nám to skvěle!
Co je to s váma?
Co to je? Narozeninová oslava?
Dostali jsme se do semifinále. Musíme to oslavit. Nebo ne?
- To je dobře. Gratuluju. Mám radost. - Díky.
- A kluci? - Mají přijít každou chvíli.
Nebo možná ne.
Dej si pivo. Na mě.
Musíme to oslavit, ne?
Najednou se všichni začali hádat a...
- Tak proto sem nepřišli. - Asi jo.
Na tribuně jsi mi chyběla.
Když jste hráli,
řešila jsem malej problém.
Buřt tě nepustil.
Nikdo mi neříká, co mám nebo nemám dělat.
- Zůstala jsi doma, abys ho podpořila? - Odešel z domu.
Dospělo to...
do kritickýho bodu. Rozhodli jsme, že si dáme pauzu.
To jsem nevěděl. Omlouvám se.
Nevím, jestli...
už Buřta nemiluju,
nebo je to jen dočasná záležitost,
nebo jestli už on nemiluje mě.
Nebo jestli to byla chyba už od samýho začátku.
Fakt je, že jsem...
Jsem vyčerpaná.
Proč ses neoženil?
Já jsem chtěl, ale problém byl...
Moje ex...
Nelíbilo se jí, že si její přátelé
mysleli, že je její přítel kriminálník,
a tak to ukončila.
Miloval jsi ji?
Myslel jsem, že ano, ale...
Víš...
Od tý doby, co jsem se vrátil domů,
jsem si uvědomil...
že všechno, co mi přišlo samozřejmý,
nebylo vůbec samozřejmý.
Žil jsem hrozně povrchní život.
Pomíjivej život.
Každopádně...
Teď...
Cítím, že žiju doopravdy.
Skutečně.
Pivo jsem už dopila.
Začíná se připozdívat a asi bude pršet.
Musím se vrátit domů.
Jsem ráda, že ses vrátil, Migueli.
Migueluchisi!
- Vicenteho přepadli. - Cože?
- Jak to? - Je v nemocnici.
- Honem. - Jen zavřu obchod.
Věřte mi, cítím se líp, než vypadám.
- Neviděl ses. - Idiote.
Vicente, co ti řekli doktoři?
Naštěstí
nemám poškozený žádný orgány.
Přežil jsem.
Jen dobří umírají mladí, že jo?
Ale je tu jeden problém.
Víte, že jsem...
na volný noze.
Nemám zdravotní pojištění.
Nevím, jak se odsud dostanu.
Nemám na zaplacení léčebnejch výloh.
Musíte mi pomoct utéct.
V klidu, Vicente.
Složíme se a zaplatíme to za tebe.
Ty se zaměř na to, ať se brzo uzdravíš, jasný?
To je moc milý.
Ale jdi, brácho.
- Měj se. - Opatruj se.
Neuvěřitelný. Ani na ulici už není bezpečno.
- Je to tak nebezpečný. - Vicenta nepřepadli.
Vymyslel si to.
Banda neonacistů... Slyšeli jste dobře, banda neonacistů v Kolumbii
ho přistihla s nějakým chlápkem na parkovišti.
Ten druhej chlap utekl, Vicente ne.
- Cože? - To mi řekli poldové.
To je drsný, brácho.
Nemůžeme ho tam nechat. Musíme se složit, jasný?
Máma mi nechala nějaký peníze. Není to moc, ale něco to je.
Přispěju svou prémií.
Já jsem na mizině,
ale pro svýho kamaráda ty peníze seženu.
- Chystal jsem se na výlet s... - Mámou.
S ní.
Ale přispěju.
Máme peníze na semifinále od našeho sponzora.
Myslím, že to bude stačit. Zeptám se, kolik to dělá. Běžte napřed.
- Dobře. - Super.
- Rád jsem tě viděl. - Pojď sem.
Mám tu na klinice známýho, ale...
Seš v pořádku?
Chtěl jsem ti říct, aby sis nedělal starosti.
Přišli jsme na to, jak ten účet zaplatit.
Díky.
Chtěl jsem ti ale říct něco jinýho.
Co?
No...
Víme, že tě nepřepadli.
Že tě přistihli, jak to děláš s nějakým chlapem v autě.
Co na to říkali ostatní?
Nic.
Už roky víme, že se ti líbí chlapi.
Podívej, když jsem se vrátil domů,
byl jsem přesvědčenej, že mě budou všichni odsuzovat
za všechno, co jsem udělal.
Za to, že jsem odešel, jak jsem odešel.
Za to, že jsem vás opustil.
Dokonce i mámu.
Za to, že jsem se styděl za to, kým jsem
a odkud pocházím.
Za vás. Za všechno.
A víš co?
Nikdo z vás mi neřekl ani slovo.
Vůbec nic.
Cením si toho. Tomu se říká respekt.
Poslední dobou je těžký si ho získat, co?
Tvoji přátelé tě mají rádi.
Máme tě rádi, kámo.
Věř mi, když ti říkám,
že bez ohledu na to, jak se v životě rozhodneš,
jakkoli,
my tě v tom podpoříme.
Tak se brzy uzdrav.
Potřebujeme tě.
Jasný?
Dobře.
Hlavu vzhůru, Vicentico!
Miguelucho, vzbuď se!
- Volali ti z Japonska! - Z Japonska?
Jo, ty šikmooký lidi. Vzbuď se.
Kolik je hodin?
Vstávej. No tak.
Sakra.
Uvidíme se za dva dny a představím vám návrh.
Mockrát děkuji. Nashle.
Co se stalo? Kdo to byl?
Mami...
Japonská nadnárodní společnost
má tady v Kolumbii nový projekt ohledně digitální transformace.
Chtějí, abych ho vedl.
To je skvělý, Migueluchisi.
Možná se divíte, proč jsem chtěl, abyste přišli sem.
Je to prosté.
Za pouhých šest měsíců tuhle firmu dotáhneme na špici.
Jak toho dosáhneme?
Nemusíme nikoho hledat.
Musíme posílit náš pocit sounáležitosti se společností.
Můj pocit sounáležitosti.
Jinak řečeno,
nepotřebujeme nikoho dalšího.
Ani ty nejlepší lidi v oboru, ne.
Musíme investovat do našich lidí, aby oni mohli být ti nejlepší.
Jak to šlo?
Japonci moc nemluví,
ale myslím, že to bylo přesvědčivé.
Vyřiďte, prosím, zaměstnancům, že nemusí odcházet.
Doufám, že tentokrát už dělám všechno správně.
Dobře, budou mít radost.
Volala slečna Cristina.
Zase ta bipolární semetrika?
- Ano. Ona to nevzdá. - To je fakt.
Dobře. Až zase zavolá, řekněte jí, že jsem v Tibetu.
- Nebo bych ji mohla zablokovat. - Ano!
O TÝDEN POZDĚJI
Koho to tu máme?
- Jak se máš? - Dobře, a ty?
Nikdy mi nebylo líp.
Slyšela jsem, že děláš pro Jump and Art.
Chápeš to?
Budu přímo konkurovat tvýmu tátovi.
Chce s tebou mluvit.
Nechceš dneska přijít na večeři?
Mohl by sis s ním promluvit a pak bychom se mohli trochu pobavit.
Zavzpomínat na starý časy.
Zní to lákavě, ale...
Chci dnes večer požádat o ruku ženu, kterou miluju,
a myslím, že by se jí nelíbilo, kdybych trávil čas se svou ex.
Kdo je to?
Ta krásná dáma, která k nám právě jde.
- Gratuluju. - Díky.
- Ahoj. - Ahoj.
- Líbí se ti tu? - Ano, je to tu krásný.
Myslím, že tady je to správný místo, abych si s tebou o něčem promluvil.
Proto jsem chtěl, abys sem přišla.
Co ta vážnost?
Tyhle věci mi moc nejdou.
- Přejdu k věci. - Prosím.
Nemám moc času. Musím se vrátit domů.
Tým dneska hraje hodně speciální zápas.
- Postupují do finále? - Ne, to ne.
Co jsi pryč, všechno se vrátilo do normálu.
Nevyhráli ani jeden zápas.
Proč je teda tak speciální?
Je speciální, protože...
tentokrát...
budeme slavit, že jsem těhotná!
Zjistila jsem to před dvěma dny a...
neměli jsme možnost to se všemi oslavit,
tak jsme se rozhodli to udělat s kluky po zápasu.
Nebyli jste s Buřtem...
Ano, dali jsme si pauzu. Pomohlo nám to uvědomit si,
že bez sebe nemůžeme žít.
A teď spolu čekáme...
dítě.
Gratuluju.
Co jsi mi to chtěl říct?
Nic. Chtěl jsem ti poděkovat.
Děkuju ti za všechno, co jsi pro mě udělala.
Za to, co jsi udělala od tý doby, co jsem se vrátil domů.
Za to, že jsi mi pomohla se zase najít.
Vím, že mi to trvalo dlouho,
ale potřeboval jsem ti poděkovat.
Bez tebe bych nebyl tím, kým jsem.
Vždyť to nic nebylo.
Však víš.
Migueli, vždycky jsi byl a vždycky budeš můj přítel.
Vždycky.
Já vím. Je to šílený.
Zapomněl jsem vám něco říct.
Od Miguelova příchodu jsem byl hrozně paranoidní.
Nejen proto, že je hezkej, což je.
Ale Miguel a Vicky spolu chodili, když jsme byli malí.
Ale podělali jsme to.
Ani jeden z nás nepochopil, co Vicky dělá.
Já jsem myslel, že mě Vicky už nemiluje.
A Miguel si myslel, že se do něj zase zamilovala.
My muži máme ještě daleko k tomu, abychom ženy pochopili.
Muži... Ženy...
Vicky.
Jak to šlo?
Mohlo to být lepší.
Dobrá, můžete mi to říct později. Schůzka už za chvíli začne.
Ne, pojďte sem.
Já tam nepůjdu. Musím udělat něco důležitého.
Důležitějšího, než je projekt, na kterém jsme pracovali celý týden?
Ano.
Mnohem důležitějšího.
A nemusím to brát. Postarejte se o to, prosím.
Do toho. Jste na to připravená. To dáte.
Western Blue!
Pomoz nám s kopem škorpiona.
To je ono! To je můj tým!
Do toho!
Migueli!
- Jak je? - Ahoj!
Jsem tak ráda, že jsi přišel!
Nemohl jsem si přece nechat ujít oslavu. Ani náhodou!
Do toho! Makejte!
Western Blue! Ukažte se!
Western Blue!
Ukažte se!
- Podívej se na toho chlapa. - Páni.
Rozhodně budete ti nejlepší rodiče.
Ano.
Chtěli byste kluka nebo holku?
Nevím, ale...
- Co bychom chtěli? - Holku.
- Mám z vás velkou radost. - Díky.
Udělej mi laskavost.
Jestli to bude holka, ať vypadá jako ty, a ne jako Buřt, prosím.
To bylo hnusný!
- Migueli! - Jak je?
Vzpomínáš si na Rodolfita?
Rodolfito? Jak je?
- Jak se máš? - Miluje všechno japonský.
Řekl jsem mu, že s nima budeš pracovat.
Možná bys mu mohl trochu poradit.
Poradit? Jasně.
Běž domů, vem si kufr a sbal si to nejlepší oblečení.
Podívej se na počasí v Japonsku. Beru tvýho tátu do Tokia.
Potřebuju účetního. To ty seš, ne?
Co ty na to?
- To víš, že jo! Japonsko! - Pojď sem.
Takže, Armandito, skleničku?
Ne, chlape, díky.
O víkendu mi Miriam dovolí vidět děti.
Nechci to podělat.
Paráda!
Prohibice, chápu.
Snažím se.
- Gratuluju. - Dáš si?
Jsem rád.
Jsou to veselý kopy, co?
Hej, lidi.
Paní Mónico. Jak se máte?
Tohle je...
Juan Carlos. Je to můj klient. Jsme přátelé.
Je to můj přítel.
Paráda!
- Seš volnej. Konečně! - Dobrá práce.
- Těší mě. - Vítej.
Dej si skleničku.
- Tady. - Tak jo.
Na, synu.
Seš šťastnej?
Šťastnej jako blecha.
Vidíš? I když na chvíli odejdeš,
vždycky tu budeš mít svůj domov.
Tohle je tvoje čtvrť, tvoji přátelé.
Přesně tak.
Yadirito, co tu děláš tak sama?
Užívám si výhled.
Jo.
Dneska ti to sluší.
- Vypadáš nádherně. - Díky.
Musela jsem se na oslavu svých přátel vyfiknout.
A na skleničku se starým dobrým Miguelem, ne?
Jistě.
- Připijme si. - Dobře.
Ale tentokrát si připijme na lásky, které nám neutekly.
To se mi líbí. Na zdraví.
Udělal jsi sangrii?
A párty může začít.
- Pusťte tam něco jinýho! - Pojď sem.
Ano.
Návrat domů mi ukázal,
že vítězný duch, kterého jsem hlásal,
je, a to platí pořád,
tou největší ukázkou lidské sobeckosti.
Bez poraženého není vítěze.
Chci tím říct,
jinak řečeno,
že abyste se stali vítězem, musíte se vyžívat
ve šlapání po svém soupeři, po poraženém.
Každé vítězství znamená potěšení
z frustrace jiných lidí.
Migueli!
Snažil jsem se...
Oslava porážky je...
aktem laskavosti.
Největším důkazem,
že si můžeme vzájemně porozumět. Společně můžeme rozvíjet koinoii.
To, co nás nejlépe definuje coby lidskou rasu.
Právě proto
jsem přesvědčený,
že prohra je malá výhra.
Překlad titulků: Terkas
Kreativní dohled Tereza Němcová