Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ОТЕЦЬ ПІЛОН СТВОРЮЄ ГРУПУ «ГЕПТА»
«МЕРТВІ НЕ ГОВОРЯТЬ»
ГЛОРІЯ ПАЛОМЕКЕ ПРОВИДИЦЯ Й АПТЕКАРКА, «ГЕПТА»
ГРУПА «ГЕПТА» ЗВІТУЄ ПРО ПАРАНОРМАЛЬНІ ЯВИЩА У ПАЛАЦІ ВЕРГАРА
РОЗСЛІДУВАННЯ ПАРАНОРМАЛЬНИХ СПРАВ
ЗАСНОВАНО НА РЕАЛЬНИХ ПОДІЯХ
«ЯВИЩА В ПАЛАЦІ»
ЯВИЩА
МАДРИД, 1998
Перепрошую. Дякую.
Отче, давно не бачилися. Ми думали, ви померли.
Не хвилюйся. Якщо помру, то надішлю знак.
-Не дай Боже. -Ходімо туди.
З молоком чи без?
Зробіть першу без молока. Хтось ще вже прийшов?
Ви перший, отче.
Дякую, сину.
ХЕРАРДО ПЛАНА
М-теорія Едварда Віттена…
«НОВІ ГОРИЗОНТИ ТЕОРЕТИЧНОЇ ФІЗИКИ»
…бере початок з теорії струн,
згідно з якою всі частки…
Капець, я нічого не розумію.
Я обіцяв кембридзьким професорам, що сьогодні ми вечерятимемо тельбухами.
Тельбухи на вечерю?
А ти як думав? Вони англійці.
Ні. У мене сьогодні зустріч, і…
Побачимося за 20 хвилин.
Продовжимо наступного тижня.
Чекайте! Не стирайте. Секунду.
Вас цікавить стажування?
-Кава з молоком. У склянці, звісно. -У чашці — це смертний гріх, сину.
І ваша вода.
-Дякую. -Будь ласка.
САҐРАРІО РУЇЗ ДЕ КАРВАХАЛЬ
Карлосе?
-Релігія тут ні до чого… -Даруйте, виникла невелика проблема.
-Привіт. -Це Пабло Марімон.
-Вірить лише в науку. -Я учень Херарда Плани. Приємно.
Чудово, кидає нас і присилає скептика. Клас.
Ні. Звісно, мене цікавить парапсихологія з наукової точки зору,
але я прочитав усі ваші книги й щотижня дивлюся ваше шоу, мем.
-Щосуботи? -Саме так.
Суботніми вечорами треба ходити на вечірки. Двадцять років раз у житті.
І ти назвав мене «мем» останній раз. Ясно?
-Так. -Добре.
Чай із липового цвіту. Подвійний.
З льодом, усе як ти любиш.
Ось, забери склянку.
Що таке?
Карлос.
Хотів зі мною зв'язатися.
Його фото впало, стало холодно.
Скільки ти дозволятимеш минулому позбавляти тебе теперішнього?
Що ж, а де ці двоє?
Слухай, я закладаюся, що Пас скасувала все через онуків.
Очі ропухи, ноги жаби… Бабуся вас зловить і вирве вам зябри!
Чекайте.
Залиште мене. Залиште бабусю.
Залиште бабусю.
Що таке, доню? Уже пізно, а ти хочеш, щоб вони повечеряли тут.
Бо я ясновидиця, ясна річ.
І що мені робити? Залишити їх тут самих?
Добре.
Пусти свиню під стіл — залізе на стіл.
Тихенько, бабуся не чує!
-Угору! -Так.
Що ти сказала? Ні, підмітай.
-Добре, бувай. -Побачимося.
Отче…
Ти винен мені цей чай.
Ну…
З першої зарплатні я куплю собі таке ж.
Хіба Херардо не казав, що наша робота альтруїстична?
Якщо не заради грошей, то нащо?
Допомога тим, хто цього потребує. Найкраща компенсація.
А ви, мем?
Ні, перепрошую.
Чому ти приєдналася до групи?
Карлосу подобалося все, пов'язане з паранормальним,
тому ми погодилися, що після смерті одного з нас ми вчинимо як Гудіні.
Гудіні?
Обіцяв дружині, що якщо загробне життя є, повернеться й скаже.
-Як? -Він винайшов код.
Десять слів, які знали лише він і дружина.
Коли Гудіні помер, його дружина ходила до медіумів, але марно.
Звісно.
Не можна марнувати життя, ганяючись за духом.
-Гаразд. Розкажи нам, у чому річ. -Так.
Антикварний магазин неподалік.
-А це? -Цьому вже десять років.
Він не зізнався, але двоє сусідів були свідками.
Насильницька смерть.
Нещодавно мені подзвонив власник магазину, дуже схвильований.
Там не було нічого незвичного. Шум, меблі, що рухаються самі по собі…
Тоді чому це настільки невідкладно?
Бо коли я перекинув маятник над планом антикварної крамниці,
він вилетів з рук.
Держслужбовиця, антропологиня, психологиня і кандидатка наук.
Саме так.
У вас ще є своя аптека, так?
Мабуть, бути держслужбовицею неймовірно нудно.
Я прагну нудного життя.
Ти така гарна, що, певно, маєш купу залицяльників.
Ти й сам маєш непоганий вигляд.
І в тебе не було дівчини після смерті дружини?
-Я холостяк. -Смерть — частина життя.
Я це вже казав. Це написано в досьє агентства.
Моя помилка, вибач.
Дуже знайоме лице.
-Я бачив тебе по телику. -Ні.
-Ти медіум! -Так, але все добре.
-Це так моторошно. -Ні, я збираюся це кинути.
Хочу зосередитися лише на аптеці.
Хочу стати фармацевткою.
Перепрошую. Дзвонила Глорія, їй трохи зле.
Що ж, тоді гаразд. Збираймося.
Я буду вільний за пів години.
Якщо хочеш, ми могли б щось випити…
Я? Ні, я не можу.
Так.
Гаразд, звісно. Без проблем.
Змінюй пори, інакше зимі у твоєму серці не буде кінця.
-Біблія? -Пісня «Аляски й Дінарами».
То що? Ми не полюватимемо на привидів?
Без неї було б марнування часу.
АУКЦІОННИЙ ДІМ «ХРАМ»
ДОГЛЯДАЧ
Іду!
Іду.
АНТИКВАРІАТ
Хвилинку.
-Добрий вечір. -Вітаю.
Я прийшов до…
О, так, вони вже давно пішли.
Я прийду іншого дня, дякую.
Вони щодня зачиняються швидше. Клієнтів нема…
Цього ранку один з них вибіг так, ніби його переслідувала поліція.
Бідолаха обмочився.
Ви вже давно працюєте тут доглядачкою?
Ми з чоловіком приїхали сюди в юнацтві.
-Ви не знаєте, що тут сталося? -Ви про вбивство.
Так. Людина, яку вони вбили, — мій чоловік. Бідолаха.
І я залишилася сама з донькою.
-Співчуваю вам. -Таке життя.
Якщо що, у мене є ключі від тих дверей.
-Якщо ви не проти… -Я довіряю вам, пане. Ви священник.
Часто бачу вас по телевізору.
Якщо вам не важко, залиште ключі в поштовій скриньці, коли закінчите.
-Дуже дякую. -Благослови вас Бог.
У середині 1980-х Пілон створив міждисциплінарну дослідницьку групу,
щоб вивчити всі види паранормальних явищ.
…«медіум», бо це поняття, яке об'єднує два інших.
Тобто ясновидіння, здатність бачити крізь час, і телепатію.
Чотири хвилини — це максимум, за який я можу здійснити входження.
Це межа. Якщо вона робитиме це довше, то ризикує не повернутися.
Так, бо коли вона входить у транс,
дух померлого заволодіває тілом Глорії.
-Але, на щастя, вони завжди мирні. -І ввічливі.
Одним з найпопулярніших був випадок з палацом Вергара,
що в той час потрапив на перші шпальта.
Знайдені там ФЕГ стали відомими на всю країну.
Розкажи їм про Вергару.
Чому б і ні?
Вибачте, пауза. Перепрошую. Секунду.
Удома уважно послухайте наступний аудіозапис.
Мені потрібні лише три.
Там була анормальна реакція, яку ми підтвердили всіма інструментами.
І наш медіум Глорія…
Правда, що вона була непритомна кілька хвилин?
Скажімо так, це була дуже важка справа.
Що ж, бажаємо швидкого одужання отцю Пілону,
який, до речі, давно до нас не навідувався.
А тепер прогноз погоди на ці вихідні.
На Піренейському півострові очікуються сильні грози…
Ці люди… Вони вже заганяють його в могилу.
І треба ж було говорити про палац Вергара.
Привіт.
Як він?
Мабуть, там було щось серйозне, якщо він у такому стані.
Та ну! Випивав по десять кав на день і не спав понад три години.
Ні, учора він мав нормальний вигляд.
Доки здоров'я служить, людина не тужить.
Чому він пішов сам?
Що ж! Принаймні я була на зустрічі.
Що, уже й захворіти не можна?
-Захворіти? -Так.
Кажеш «захворіти»?
-Так. -Ага, звісно, захворіти…
Чому він не дотримався протоколу? Ми все розслідуємо командою.
Сказав, що має передчуття й хвилюється. Поспішав, ви його знаєте.
Але він не казав, що піде туди сам.
У жодному разі… Чому?
-Що ти в'яжеш? -Ковдру, щоб він був у теплі.
Що тут таке? Дозволяється лише один відвідувач.
Хіба? Ну, тут повно людей…
І тут є пані, яка каже, що хоче засудити вас за недбалість.
Тут немає моїх пацієнтів.
Каже, прийшла з пухлиною розміром з картоплю,
а ви прописали їй проносне.
Бідолаха. Вона померла два дні по тому.
Усі на вихід, бігом!
-Ідіть! Забирайте речі. -Легше.
-Можна закінчити цей ряд? -Назовні. Ідіть.
Будь сильною, дитя моє.
Нащо?
Куля. Я її забула.
Глоріє.
Що?
Треба з'ясувати, що сталося.
ТЮТЮНОВИЙ МАГАЗИН
-Де Херардо? -Він залишився з отцем Пілоном.
Привіт. Як ти?
-Закрий, чорт забирай, ми мокнемо. -Те, що сталося, — ненормально.
Я вас прошу, не захоплюймося. Він старий і димить, як паротяг.
Дотримуймося протоколу. Подивимося, що знайдемо.
Якого протоколу?
Досліджуючи паранормальні явища, спершу треба виключити нормальні явища.
Так, саме тому треба перевірити, чи умови є нормальними.
Закони фізики не можуть пояснити паранормальні явища.
Тут виходиш ти зі своїми гаджетами.
Здебільшого щось незрозуміле відбувається,
коли сутність застрягає в інтерфазі.
Хвилинку.
Мозок — нейроанатомічний субстрат, що розміщує в собі свідомість.
Коли він припиняє свою роботу, вочевидь, свідомість зникає.
Люблю цього малого.
Це належить Херардо. Бери.
Відкривай.
У 16 столітті на цій землі був дім пастора. У 1538-му там сталася пожежа.
Там узагалі нічого не залишилося, а землю придбав італійський купець.
Збудував будинок, що століттями належав його сім'ї.
У 1989 році орендар підвалу вбив сусідку молотком.
Матінко Божа!
Якщо застряг в інтерфазі, то, певно, був у поганому настрої…
У інтерфазі, ага.
Не хвилюйся, бо більшість часу
ці явища — це полтергейсти, які спричинені мешканцями будинку.
-Мерці не жорстокі. -Жорстокі якраз живі.
Кидають речі, але нас не зачіпали.
Роблять це, щоб привернути увагу.
Паз!
Що б не сталося, зберігайте спокій.
Якщо пощастить побачити, як Глорія зв'язується з одним,
твій розум відкриється за мить. Бачити її в трансі — справжнє шоу.
-Це комплімент? -Тобі пасує транс.
Зупинися, це тут!
Чорт забирай.
Погляньте на цей дощ.
Неймовірно…
-Так нормально? -Чудово!
ТЕАТР
-Гей, ти куриш? -Ні.
Молодь така нудна!
Ходімо. Уперед.
Енріке?
Дуже приємно.
Я Енріке. Це моя дружина Маріса.
-Вітаю, приємно. Я Саґраріо. -Вітаю.
-Так, Руїс де Карвахаль. Я вас знаю. -Звісно.
Ого, це ж Паломеке, неймовірно! Мабуть, чудово бути ясновидицею!
Я схильна називати себе «медіумом».
-«Медіум». Це прекрасно. -Це Паз.
Я тебе не знаю.
Звісно, ні, я займаюся аудіовізуалом.
Звісно.
-Це Пабло, фізик. -Привіт…
-Рада знайомству. -Я теж.
-Ти замолодий для фізика, ні? -Так, я ще навчаюся.
Саґраріо, вибач. Тобто, вибачте, пані. Як там отець Пілон?
-Дуже погано. Він досі в лікарні. -Бідолаха…
-Бідолаха. Який шок. -Так.
Чесно кажучи, коли я його побачила, дуже зраділа.
Зраділи?
Так, я його фанатка.
Це називається «алопеція».
Він несподівано втратив обидві брови.
Від стресу.
Малюю їх, та він каже, що схожий на Ла Венено.
-Може, зайдемо й поговоримо про деталі? -Авжеж.
У тебе зайняті руки, і ти мокнеш. Заходь.
Принаймні, знаєте…
-Усе забрали? -Можу допомогти?
Привіт.
Як тебе звуть, серденько?
Не сумуй. Без щастя немає краси.
-Хто зачепив тобі ці гарні помпони? -Сусаніто, не заважай людям.
Вона не заважає.
Вітаю. Може, зварити вам каву чи щось інше?
-Я приготувала французькі тости. Ні? -Ні, дякуємо.
-Дуже дякуємо. -Ходімо.
Доглядачка. Вона занадто доброзичлива. Сюди, будь ласка.
Дякую, Чімічуррі.
Коли ми переїхали сюди, почали чути дивні звуки.
Нічого дивного, це антикварна лавка, тут повно антикваріату.
Так я й казав на початку.
Дивіться!
Бачите той свічник? Одного дня він загорівся сам.
Так, іноді контакту з повітрям або водою більш ніж достатньо,
щоб спровокувати самозаймання.
Таке вже було, тож це не вперше.
Коли присутня паранормальна активність, температура значно падає, так?
Авжеж. І коли ви не вмикаєте опалення, так?
-Це місце дорого обігрівати. -Хвилинку, будь ласка.
Не беремо ні копійки.
У духовному вимірі енергетичні вібрації вищі, ніж у нашому.
-Витрачають купу енергії, коли приходять. -Теплоенергії. Тому температура падає.
-Холодно. -Поглинають тепло.
-Авжеж. -Не вірю в привидів.
Але те, що тут відбувається, — це ненормально.
Гаразд, усьому є пояснення.
Так, я думав так само, але…
Перепрошую, я на хвилинку.
Воно впало на скульптуру, яку продали. Була готова до упакування.
-Дзеркало лишилося цілим. -Дивовижно, так?
Орендодавці роблять це, щоб вигнати орендарів.
-Ми власники лавки. -Справді?
-Так. -Так.
Що ж, я про це не знала.
-Купили її два місяці тому. -У боргах по самі вуха.
Не хвилюйтеся, ми дізнаємося, що тут коїться.
Я нічого не відчуваю.
Окрім
жахливого запаху…
-У нього гіпергідроз. -Гіпер що?
Гіпергідроз, порушена й надмірна пітливість.
Тут стільки відбувається…
-Зробімо вимірювання. Пабло? -Так.
-Виміряє магнітне поле. -Знаю, як це працює. Так, Чімічуррі?
Я фанатка Хіменеса дель Осо.
-І щотижня слухаю ваше шоу… -Моє?
Вітаю, у тебе двоє слухачів: вона і твоя кузина.
Дуже смішно.
Зараз я попрошу вас трохи помовчати, будь ласка.
-Усе готово, починаймо. -Глоріє…
Починаю…
Тут…
Тут чисто. Нехай щастить наступного разу.
Глоріє!
-Що з тобою? -Тут чисто, у мене плани на вечерю.
-Тут чисто через твої плани на вечерю. -Ні!
Отець Пілон щось передчував. Глянь, до чого це привело.
У отця Пілона був інсульт, от і все.
У житті є речі, які не мають надприродного пояснення.
Не знаю, чому це тебе так турбує.
Чому? Хіба ти не чула, що тут коїться? Годі тобі!
Ти взагалі бачила, як нервує власник?
Ти така впевнена.
Певна, що це виникає через його нестримний розум.
Погляньте на це.
Ця лялька з'явилася так само. Зненацька.
Ми знайшли її там. Ходімо.
У тій кімнаті.
Ось так.
Без тіла.
Ні, я йду.
Отець Пілон ніколи не кинув би того, хто потребує допомоги.
Роби, що хочеш.
Вона така маніпуляторка.
Можна взяти зразки?
-Так, звісно. Усе, що потрібно. -Дякую.
-Ми ніколи її не бачили. -Ні!
У вас тут стільки речей…
Глорія дістане кулю і скаже, чи тут щось відбувається.
-Кулю? -Чудово!
Як пані велить.
Глорія використовує кулю як місток між їхнім і нашим світом.
-Бляха. -Готова, Глоріє?
-Певно, я впустила його у фургоні. -Іди додому. Чудова погода, щоб поплавати.
-Заберу ключі. -Багато чого тут зникає.
Так. Бухгалтерські книги, ключі, бальзамоване скляне око…
Зараз прийду.
-Різні предмети. -Так.
Ставлю свої сережки: куля у її сумці.
Знайшла!
Знайшла.
Він був у сумці.
Що ж, продовжимо. Тиша.
Паз.
Це була ти?
Я? Ні.
Коли хтось шумітиме, підніміть руку й скажіть: «Це я».
Глоріє, це ж не один із твоїх жартів, так?
У мене побачення. Ти пам'ятаєш, що це таке?
Це те, що ти робиш перед тим…
Дідько.
Воно йде звідси. Так.
Знімай, Паз.
-Чімічуррі? -Це було звідси, так.
Глоріє.
Водяні плями.
А ми думали, «Чімічуррі» — жах.…
Ну, це нормально. У цих будівлях може протікати водопровід.
Раніше такого не було.
-Що ви сказали? -Як ви помітили?
Ні, Енріке фотографує все, щоб перевірити, чи на наступний день усе таке ж, як було.
Паз.
Не може бути.
Що таке?
21 ЛИСТОПАДА, 1998 РІК
Звісно.
-Це й шестеро не пересунули б. -Ні.
Думаєте, що це пси-поле?
Елогім?
Геоеція, гелокластика, пандемоніум? Чи просто Кампарупа?
-Марісо. -Що?
-Спокійно. -Дивіться.
Тут я знайшла отця Пілона.
Просто лежав…
Ось тут?
Це не випадковість.
Паз!
Хвилинку, будь ласка.
-Овва, це неймовірно. -Пропустіть мене, будь ласка.
Зупиніть це, будь ласка! Я вже її продав.
Це неймовірно.
-Це був я. -Пабло.
Так, хвилинку.
-Це неможливо. -Що?
Що?
-Що таке? -Дивіться.
Не може бути.
-Щось не так… -Вісімнадцять?
Нормальне магнітне поле в Мадриді становить 35.
Вас не мучать головні болі?
Якщо згадати, то так, у мене жахлива мігрень.
Спокійно. Це тому, що тут є залізна балка. Щойно…
Або це може бути прохід. Вони проходять через нього.
Боже мій…
Це полтергейст, спричинений кимось.
-Думаєте? -Заради Бога.
Розум не може рухати фізичні об'єкти.
Ні? Це називається психорагія.
Це сплеск розумової енергії, що діє на матерію у випадках сильного стресу.
А тут є чого понервуватися.
Ні, не звинувачуйте мене. Я вам дещо скажу…
Ні.
Ну ж бо.
-Це зробили не живі. -Не варто недооцінювати Ла Венено.
Енріке? Неможливо.
Не може порахувати решту, як він може бути телекінетиком?
Коли ви кажете «прохід», маєте на увазі один кінець
міст Розена-Ейнштейна чи просторово-часовий канал?
Паз!
Сонце, я не така потворна.
-Паз! -Моя камера!
Матінко моя рідна!
Гарний приціл.
-Ти зняла? -Напевно. Може, вона зламана.
-Пабло, принеси Паз стілець. -Овва, оце так постріл!
Ось, Паз.
Подивимося.
Іди сюди, Пабло.
Спокійно.
З вами все добре? Марісо?
-Точно все добре? -Так, у мене не влучило.
-Воно могло відрізати вам руку. -Що ж, зі мною все гаразд.
-Бачили, як швидко він упав? -Вони не цілилися.
Що? Їх багато?
Будь ласка, заспокойтеся, це нам не допомагає.
Фортуна усміхається сміливцям.
Привиди — як собаки. Чують страх за кілометр.
-Не кажи так! -Розслабся.
-Я дуже розслаблений. -Скажи, що в тебе щось є.
Дивіться, ось тут.
-Схоже, його щойно заточили. -Ви ж казали, що воно не влучило?
-Ну, у мене не влучили. -Марісочко, прошу…
-Це було попередження. -Так? Прийнято, ми йдемо.
Про що це ти? Усе стає дедалі цікавіше.
Я погано почуваюся!
Марісо, прошу, виведіть його. На п'ять хвилин, подихати свіжим повітрям.
Сонце, я не така потворна.
Дивись.
-Вони цілилися. -«Вони»?
Так, я про енергії.
Енріке — потужне джерело енергії.
-Ти швидко вчишся. -Вибачте. Ви бачили мою кулю?
-Ти паранормальна. -В іншій кімнаті…
Це рівнопришвидшений прямолінійний рух,
змінений гравітацією. Не знаю, мені треба обчислити…
-Можна відмотати назад? -Так. Чекай, я відмотаю.
Ось, це твоє.
-Акумулятор сів? -Візьми із запасних.
-З яких запасних? -Оце ти молодець.
Доведеться під'єднатися до сучасної електромережі.
Машини не потрібні, щоб знати, що тут щось коїться.
І це щось дуже значне.
Яка краса. Моя перша дошка Віджа, так захопливо.
-Сфотографуєш мене? -Марісо…
Та годі, не будь занудою. Сфотографуй.
-Гаразд, сідай. -Ні. Нас там і так уже багато.
Слухайте, Віджа — це не гра. Прошу.
І вона може бути небезпечною для емоційно слабких людей.
-Ви про мене? -Аж ніяк.
Сідайте, нам потрібна чоловіча енергія.
Ні, дякую.
Я краще залишуся там. Пильнуватиму.
У мене в запасі багато чоловічої енергії.
-Пабло, я помічу, якщо ти махлюєш. -Як скажеш.
Я прошу сили…
Дивіться.
Така гарна. Мені подобається блузка.
Що?
Ні… Це безпечно?
Якщо ви знаєте, що робите.
Глорія — просто феномен.
-Два компліменти за день? -Не звикай.
Ну ж бо, у мене побачення. Руки.
-Марісо, спокійно. -Добре.
Руки.
Іншу.
Зберися.
Ти тут?
Ну ж бо, хвилину тому ти не був таким сором'язливим.
Стежте за тоном!
Хто ти? Ми прийшли допомогти.
Що ж… Це неймовірно.
Енріке!
Ви можете заспокоїтися?
Вибачте. Звісно.
Я Глорія, ти можеш мені довіряти.
Ось він.
Я рада, що ти з нами.
Скажи, хто ти.
«К».
«В».
«І».
«М».
-«І». -Квімі.
Квімі, ти зараз тут живеш?
-Так. -Марісо, підійміть палець.
-Чому? -Підійміть.
Паз.
ТАК — НІ — ПРОЩАННЯ
-Глоріє, присягаюся, я нічого не роблю. -Зараз.
Енріке!
Ви не можете вийти зараз.
Квімі, тебе турбує наша присутність?
Тебе турбують Енріке та Маріса?
Квімі, ти хочеш, щоб Енріке й Маріса пішли?
Не треба так наполягати.
Дідько… Я не доживу до вечері.
Розслабтеся.
Це був дощ…
Бачиш?
Це не Квімі. Цей скоріше покидьок.
Чорт!
Пабло, ліхтарик.
-Ліхтарик… -Бігом!
Біля інструментів. Діставай.
-Вибачте, це я. -Світло!
-Я вдарився об стілець. -Заспокойтеся, добре?
Чімічуррі?
Енріке!
Чімічуррі!
Чімічуррі, сонце, ти мене налякав.
Ви Енріке?
Чорт забирай!
Агов, Енріке!
Тримаймо його, бігом.
Ну ж бо.
-Тримайте. -Не можу!
Ну ж бо!
Тримайте його!
Тримайте міцно!
Міцніше!
Ми надто старі для цього!
Говори за себе!
-Я на три місяці молодша за тебе. -Ага.
Ти чула, Паз?
Голосно й чітко.
Обережно!
Боже милий!
Мій Енріке! Що вони з тобою зробили?
Коханий!
Усе гаразд?
-Мабуть, а з тобою? -Ти в нормі? Зі мною все добре.
Будь ласка…
Усіх вас засудять.
Не може бути.
Енріке!
Усе гаразд?
-Мені холодно. -Я зігрію.
Чімічуррі, будь ласка…
-Боже мій… -У Чімічуррі кепський вигляд.
-Енріке! -Усе гаразд?
-Так. Ти в нормі, Глоріє? -Ви?
-Так. -Точно?
Це було неймовірно.
Не хвилюйтеся. Подзвонимо завтра.
Бережіть себе.
Оце заметушилися. Я наче…
Уперше бачу, як Глорія залишає когось одного біля дошки Віджа.
-Справді? -Так.
Бо я ще не зустрічала таких, як він.
Послухай, Пабло…
У дитинстві ти спав з увімкненим світлом?
Як і всі інші діти, правда ж?
Коли спиш, є відчуття, що за тобою хтось дивиться?
Ти маєш навчитися захищатися.
-Від чого? -Від самого себе, Пабло.
Бо цей твій талант — це дар.
Але ним маєш керувати ти, а не навпаки.
-Ти сьогодні дуже нам допоміг. -Що? Ні. Я не можу піти, Глоріє.
-Я маю знати, чим це закінчиться. -Це буде надто небезпечно для тебе.
Тоді допоможи мені. Я впевнений, що ти…
-Тепер тобі треба багато чого забути. -Так.
А на це потрібен час, Пабло. Час, якого в нас зараз немає.
Так, Глоріє, але я можу забути так само, як вивчити.
Не поспішай.
Це найдивовижніший вечір у моєму житті, пані.
-Обережніше, малий! -Вибачте.
Вибачте. Але серйозно… Ви, бляха, неймовірні.
-Так, ми такі. -Так.
Бережіть себе.
Усе тіло болить.
Що з тобою таке?
Поставила камери в кімнатах і холі. Подивимося, чи щось буде.
-Що ти робиш? -Та годі, це лише ніж.
Ти така негідниця!
Де Саґраріо?
Їй трохи зле.
Чому?
Угадай.
Сподіваюся, вона скоро це переживе.
Ти маєш уявлення, що може статися?
Ні. Правда в тому, що я трохи заблукала.
Ти це записала? Пані загубилася.
Так, це дуже збиває мене з пантелику.
А якщо це Квімі, який забив сусіда молотком до смерті?
Неможливо. Сказав, що він тут, у 1998-му році.
Злочин був десятиліття тому.
Повірте мені, тут щось не так.
Так, я досі шокована. Дякую. Музика…
Це не пов'язано з твоїм покійним чоловіком.
-Ненавиджу, коли читаєш мої думки. -Ось що значить мати подругу відьму.
«Подругу…»
-Ти закінчила? -Так.
-Що ж, ходімо, вип'ємо щось міцне. -Ходімо.
Ви бачили мою кулю?
Твоє кохання ввійшло в моє життя, Наче хвиля
Наче хвиля вогню й ласки
Біла піна, шумні мушлі
Наче хвиля
Дякую.
Ви не знали про це місце?
Насправді це місце не зовсім для мене. Ні.
-Я зазвичай не виходжу вночі. -Так, твоя донька робить це за тебе.
Вона має платити тобі за роботу няньки.
-Якби в тебе були діти, ти б розуміла. -Я і так розумію.
-Ага, ти свята. Не як я. -Тобто я?
Відчуваєш, що це місце для тебе?
Кожному своє. Вам ніколи не набридає сперечатися, так?
Будьмо.
-Ні. За що ти хочеш випити? -За отця Пілона.
-За нього.
-Ні. Під час тосту не можна пити воду. -Така прискіплива!
Мій батько казав: «Не вір тим, хто п'є лише воду».
Знаєш що? Це багато що пояснює.
-Дай сюди. -Ні, Паз.
Ходімо, раз на рік не завадить.
-Від разу на місяць нічого не буде. -Добре.
-Будьмо! -Ви завжди переконуєте.
-За отця Пілона! -За отця!
-Саґраріо? -Так?
Ми знайомі?
Ви всі тут, як чудово.
Ви врятували моє життя десь 20 років тому.
Я була стюардесою, жила в дуплексі.
Дон Федеріко!
-Саме так! -Як чудово!
Дивовижно. Він не хотів їхати.
Хотів позбавити спадку доньку, яка продала його квартиру.
Ти сміялася й казала:
«Як ви це зробите, якщо вже померли?»
Він стояв і казав: «Ні, я не піду, поки не позбавлю її спадку».
Не знаю, що ви зробили, але це було диво.
Мій син зараз живе там.
Він був карапузом!
Тепер йому 32, у нього двоє дітей.
Господи милий!
Я така рада вас бачити!
Навзаєм.
Розважайтеся.
-Ви теж. -Усього найкращого.
Я бачила світло розчарування
Я соромилася своєї зірки
Дон Федеріко з годинником на золотому ланцюжку. Який чоловік.
Ми бачили всяких.
Справа Федеріко була перед палацом Вергара, так?
Так. Твоя ахіллесова п'ята.
Не буди лихо, поки тихо. Того дня вона ледь не померла на місці.
Як там його… Того покидька звали Сарм'єнто!
Жахливий характер. Був священником.
Священник з інквізиції ледь не вбив Глорію.
Зрештою, він все ж пішов.
Ну, нам так сказали. Але не завдяки тобі.
Досить!
Ми закінчили.
Привіт, друзі, сьогодні я розлучився, тож присвячую цю пісню вам.
Провалила одну справу…
Одну?
-Ти не зв'язалася з моїм чоловіком. -Ні, благаю, не сьогодні.
Я дуже втомилася.
-Не могла чи не хотіла? -Як можна бути такою несправедливою?
Ми намагаємося вже роками.
Ти навіть водила мене до машини, де ви вперше «зустрілися».
Це правда… Але я знаю, чому ти не хочеш з ним зв'язуватися.
-Ти медіум? -Що я казала, коли приєдналася?
Що моя єдина мета — знайти свого чоловіка. Карлоса.
То ти справді думаєш, що я не зв'язалася з ним, щоб ти не пішла?
Хто змусив дель Осо говорити про нас? Хто опублікував справи в пресі?
Твоя правда.
Ти одна отримуєш вигоду з того, що ми робимо.
Ця група вже не існувала б, якби не я.
-І я! -Наче мене не існує…
Ні, ти дуже добре знімаєш, просто феноменально.
Та паранормальна команда без медіума — це як полювання без дробовика.
Я щодня гну тут спину.
Тебе цікавлять лише мертві!
А тебе лише живі, щоб ти могла прописувати транквілізатори! Так?
Па-па-павич, па-па-вич
Запитай її, вона йде від нас. Стане аптекаркою.
-Ти переглядала мої документи? -Я поки що не читаю думок.
Спитай її.
Хіба ви не знаєте, як кажуть? Не зробила чогось до 50 років —
не зробиш ніколи?
-Мені вже виповнилося 50. -Кілька років тому.
Добре, іди від нас. Коли захочеш.
Глоріє, допий. Ми маємо дізнатися, що там відбувається.
Дякую, але мені не потрібен твій дозвіл.
Обережно. Не закінчіть, як Пілон.
Будь ласка… Пропустіть мене!
Пішла й не заплатила.
Фантастично…
Це божевілля! Ллє як з відра.
На дощі змокнеш і в плащі.
Чорт.
-Позабирай усе, я зараз прийду. -Добре.
Ключ…
Що відбувається?
Боже мій!
Я йду!
Іду.
Добрий вечір. Вибачте, що так пізно.
-Боже… -Ми приберемо, не хвилюйтеся.
-Приберіть те, що там є. -Ми над цим працюємо.
«Усе, що вам потрібно — це кохання» закінчується.
Можна поговорити з донькою?
-Ні. -Це ж її, так?
-Так. Будь ласка, залиште мою дитину… -Так, але…
Це щодо справи.
Нам потрібні свідчення.
-Для телебачення? -Так.
Я поговорю з нею, потім ми це знімемо.
-Заходьте, я дам вам рушник. -Справді? Дякую.
Заходьте.
-Ми знімемо потім. -Звісно…
О, мій чоловік. Бідолаха. Він був схожий на Бертіна Осборна.
Що ж, вона у своїй кімнаті. Мабуть, читає, їй це подобається.
Ну, журнал «Суперпоп». Вона обожнює фото зірок.
Не звертає на мене уваги.
Це…
Починається шоу. Можна?
Сусаніто, побудь з цією пані. Вона з тобою поговорить.
Привіт. Тобі не холодно? Сьогодні дощить.
Ти ж Сусаніта, так?
Цей журнал досить класний.
Так багато ляльок. Яка твоя улюблена?
Барбі-гітаристка та Лола.
Це Лола?
Вона дуже гарна.
Ця теж твоя?
Знаєш, хто це зробив?
Любиш дивитися телик.
Можу зробити так, щоб тебе показали по ньому.
Але спершу ти маєш допомогти. Скажи, хто це зробив.
Ти боїшся? Якщо це була ти, то нічого.
Ні, це була не я.
Тоді хто це зробив?
-У мене є хлопець. Дуже гарний. -Справді?
Як його звати?
Квімі.
Завжди вітається, посміхається й зупиняється, щоб поговорити.
Він зробив це з нею?
Він зараз тут?
КВІМІ
Бачу його, коли він повертається додому.
ТЕАТР «АЛЬКАНЬЇС»
-Ти з ним говориш? -Він любить мене. Дуже гарний.
Так, він дуже гарний. Тобі дуже пощастило.
Так, дуже. Він допомагає, коли мені боляче.
-Квімі тебе ображає? -Ні, він мій хлопець.
Хто тебе ображає, сонце?
Ти можеш мені довіряти. Скажи, хто тебе ображає.
Мої окуляри…
Знаєш, у тебе класна піжама. Якось даси поносити.
Тобі боляче?
Тут боляче?
Можна глянути?
Сонечко, вони є ще десь?
Хто це зробив, зайченя?
Тільки не вона!
Ти любиш дощ?
Хочеш вийти на вулицю?
Але нікому не скажемо. Це таємниця. Знатимемо тільки ми.
Ходімо.
Тихенько.
Ні!
Ось так. Дай мені руку.
Поводься дуже тихо.
Ні! Що ти робиш? Куди ти, Сусаніто?
Я хочу свою ляльку.
Послухай мене, сонце. Треба забиратися звідси.
Іди сюди.
Іду!
Я йду!
-Хто там? -Вітаю, Саґраріо тут?
-Хто? -Моя колега.
-Була зі мною. -Ні, тут нікого немає.
Вона сказала, що прийде до вас.
Вона не прийшла.
-Як дивно. -Так…
Просто там усе затопило, і мені потрібна швабра, щоб прибрати.
Поки немає пожежників.
А тепер сиди тихо.
Я одразу ж її віддам.
-Дякую. -Дякую.
Дуже дякую.
Можна мені склянку води?
Уперед, біжи.
Ллє наче з відра, еге ж?
Але водойми зрадіють, бо вода — це життя.
Можна взяти рушник, щоб трохи підсохнути?
Ні.
Що ж…
Я ніколи не вміла готувати смачну іспанську тортилью.
Як ви її робите?
Я йду, мамо.
…кладуть цибулю, інші — ні…
Як ви готуєте?
Ви додаєте цибулю?
Бувай, мамо!
Ні!
Сусаніто, біжи!
Ні!
Паз, прокидайся!
Подумай про свою доньку.
Спокійно.
Не можу залишати вас наодинці.
…щойно побачив лист, сказав: «Це чоловік мого життя»…
Бувай, Сусаніто.
Не хвилюйтеся, дівчина проведе ніч у притулку.
А її мати?
Мати їде з нами до відділку. Подивимося, що вона скаже.
-Хоча вона геть розгублена. -Дякую.
Як ти, Паз?
Нормально. Я в нормі.
Дуже дякую. І вам дуже дякую.
Ну ж бо.
Ходімо.
Ти в нормі?
-Ходімо. Мене наче катком переїхали. -Тебе добряче поколотили.
Без відваги зазнаєш зневаги.
Сподіваюся, наступного разу послухаєте. Я ж казала, що там нічого немає.
А як щодо Квімі?
Персонаж її улюбленого серіалу,
і, певно, головний актор, що грає у виставі у тому театрі.
Щовечора бачить, як він проходить.
Страждання тієї бідної дівчинки було ключем до всього.
-Паз, можеш сісти за кермо? -Так.
Бажання побачитися з онуками зніме мій біль.
Ти мазахістка, чесне слово.
Ходімо, мої феноменальні.
Що?
Ніколи не була така рада тебе бачити.
Я вже вдруге рятую тобі життя.
Дякую.
Не звикай до цього.
Не хочу докучати, але не думаю, що пісня — це збіг.
Це була музика з реклами авто, Саґраріо.
Бляха. Куля.
-О ні! -Ти жартуєш, так?
Дай мені ключі.
У мене немає жодного м'яза, який би не болів.
-Жодного хрящика. -Не можу дочекатися повернення додому.
-Валіум і одразу в ліжко. -Ніколи такого не приймала.
Тобі й не потрібно, ти найстабільніша з нас.
-І найнудніша. -Ні.
Звичайне життя не здається мені поганим планом.
-Я не знаю, що тобі сказати. -Є цигарка? Мої закінчилися.
Подивимося, чи щось є.
-Ні, порожньо. -Як холодно.
-Подивимося, чи є у Глорії… -Я перевірю свої кишені.
…у її сумочці.
Я не вірю!
Ні!
Ходімо.
Чекай! Електрики немає.
-Глоріє! -Глоріє!
Глоріє?
Дивись.
Тут я підвернула ногу.
Глоріє!
Глоріє?
Це тут.
-Що? -Дивись.
Глоріє, це зовсім не смішно! Де ти?
Годі ховатися, жінко! Будь ласка.
Глоріє!
Ось!
Іди сюди, Паз! Дивися, допоможи.
Пересуньмо шафу. Ну ж бо.
Гаразд, ходи сюди.
-Гаразд. -На рахунок три.
-Добре. -Один, два, три.
-Це неможливо! Вона важить тонну. -Не здвинулася з місця.
-Мої варикозні вени зараз лопнуть. -Ні! Ми зможемо.
-Так? -Ми зможемо.
-Ми зможемо. Зараз побачиш. -Зможемо, уперед.
-Гаразд, ще раз. -Ну ж бо.
-На рахунок три. Ну ж бо. -Штовхаймо.
Будь сильною, ну ж бо. Дихай. Один, два, три.
-Гаразд. -Що це?
Ліхтарик.
Це огидно!
Смердить гнилим м'ясом.
Саґраріо, ми надто старі для цього.
Гаразд.
-Ходімо. Обережно. -Паз!
Куртка Глорії!
Глоріє! Ти там?
-Глоріє? -Глоріє!
Ходімо.
-Ти впевнена? -Вона двічі врятувала мені життя.
Так, але я їй нічого не винна.
Глоріє?
Що це за місце?
Обережно.
Глоріє, що ти робиш?
Глоріє?
Що це?
Іграшки для ваших онуків.
Не смій згадувати моїх онуків!
Чого ти хочеш?
Чому ви забрали матір?
Мені подобалося гратися з її донькою-недотепою,
з її криками й галасом.
Що тобі треба?
Три відьми, і ось вони.
Я можу допомогти.
Просто звільни мою подругу.
Я твоя подруга?
Звісно, дурненька.
Глоріє, я знаю, що ти мене чуєш. Ти маєш вибратися.
-Прошу! -У тебе обмаль часу.
У мене є весь час цього світу.
Що це?
Блудниці, що продали свої душі Дияволу.
Вони називали себе відьмами,
хоча насправді були просто мерзотницями.
Коли вони проходили крізь мої руки…
Їхні крики заглушували
тріск їхніх кісток, що ламалися.
-Треба її розбудити. -Це дуже небезпечно.
Чекати більше не можна!
Ти з одного боку, я з іншого.
Глоріє.
Мені потрібні лише три.
Я чекав на вас цілий вік.
Але не бійтеся,
вас судитимуть справедливо.
Ні!
Одного удару достатньо, щоб впевнитися, що, оскільки вона не кровоточить,
у її тілі не залишилося й сліду від людини.
Не треба було залишати мене самого!
-Це отець Пілон! -Ні!
-Це він. Відпусти, Паз. Допоможи, отче. -Ні, це не він.
-Поглянь. Ти маєш допомогти. -Послухай. Це не він.
Та це гарна ідея.
Глоріє! Послухай мене.
Ти маєш знайти отця Пілона. Ти маєш його знайти! Він тобі допоможе!
Шукай його!
Тримайся, Глоріє.
Я…
Не…
Недостатньо сильна, отче.
Дай мені руку.
Іди зі мною.
Це…
Палац Вергара.
-Це Сарм'єнто в антикварній лавці? -Він використав мене, щоб знайти тебе.
-Вибач. -Глоріє, ти маєш зустрітися з ним.
Я не можу.
Не можу. Він набагато сильніший за мене.
-Ти можеш. -У тебе є дар.
Я більше не хочу цього робити, отче.
У тебе є дар і набагато більше сили, ніж ти уявляєш.
Він такий, як ти. Ти можеш увійти в нього.
Такий, як ти.
Я знаю.
Не можу. Я не хочу, отче.
Я не хочу!
Це той самий процес, але навпаки.
Що буде з тобою?
Веди його до мене.
Ні!
-Глоріє, я знаю, ти мене чуєш, зосередься! -Ти маєш вибратися, чуєш?
Кицю, Глорія не твоя подруга.
Ні. Вона завжди знала, де мене знайти.
Карлосе?
Він може допомогти нам залишитися разом навічно.
-Ти зможеш це зробити? -Я можу все!
-Саґраріо, він тебе обманює. -Замовкни.
Квіточко, нарешті ми разом.
-Це він. Моє кохання. -Ні.
Я скучила за твоїм голосом.
У вас не було коду? Спитай у нього код.
Я не припиняв тебе шукати.
Код! Скажи код, клятий виродку!
Неаполь.
Толстой.
Сімнадцять.
Білий.
Мікіма.
Дев'ятнадцять.
Не думаю, що це він. Це не може бути він.
Саґраріо, це не він.
Карлосе!
Я не можу його втратити, розумієш?
-Саґраріо! -Відпусти мене!
-Саґраріо!
Глоріє, прокинься!
Прокидайся, Глоріє!
Часу мало. Він не має перемогти.
Я дуже втомлена.
Тобі доведеться продовжити без мене.
-Я тебе не відпущу. -Моя робота завершена.
-Тепер твоя черга. Вір у себе! -Глоріє!
Глоріє! Я тут, Глоріє.
Ти не можеш мене покинути, Карлосе!
Ні! Карлосе! Заради Бога, не йди!
Будь ласка, не лишай мене, Карлосе!
Ні!
Геть!
Ні!
Залишайся зі мною!
Ні!
Саґраріо, вибач.
Вибач. Саґраріо?
Прокидайся, Глоріє!
Глоріє, прокинься!
Прокинься!
Глоріє!
Я готовий.
Ні, отче! Ні, будь ласка!
Ніхто не уникне своєї долі. Ти теж.
Я боюся, отче. Не можу.
Ти маєш це зробити! Для себе, для них, для тих, хто тебе потребує.
Веди його до мене!
Глоріє! Отямся.
Дихай. Усе гаразд.
Чорт!
Глоріє, дихай.
Я в нормі.
-Ти в нормі? -Що з нею сталося?
Ну ж бо, іди сюди.
Але нам потрібне щось міцне.
Щось міцне.
Ну ж бо. Витягнемо її звідси.
Ну ж бо.
-Тримаєш її, Паз? -Уперед.
Один, два, три!
Ну ж бо!
Саґраріо!
Паз!
Вона дихає?
Так.
Іди сюди.
Тримай над водою.
Ну ж бо.
-Ось так. -Ну ж бо, Глоріє.
-Ну ж бо. -Ну ж бо. Ще раз.
Добре.
Так! Ось вона.
Ось так, усе.
Ну ж бо.
-Дихай. -У вас є…
-Тихо, тихо. -Обережно.
Що?
У вас є цигарка?
Засинай, дитинко, засинай умить
Бабуся подбає про тебе
Добре, іди спатки.
Я п'ю гарячий шоколад з подругами. Ну ж бо, іди спати, зайченя.
Бувай, цукерочко.
Чому дочка подзвонила о такій годині? І на мій телефон?
Ну, крихітка прокинулася й покликала мене. Вона така мила…
Ти стільки всього терпиш.
Ти налякав мене до смерті!
Херардо…
У вас усе добре?
Так.
-Я від… -Отця Пілона.
Ні!
Ні.
Він попрощався, Паз.
Ти про це знала?
Що тут сталося?
Херардо…
Ми розкажемо за віскі.
Тут є історія про священника, який жив у домі пастора, що згорів.
Мануель Ісідро Сарм'єнто.
Так.
Налий мені міцного.
До переведення сюди він жив у палаці Вергара.
Його відіслали до маленької парафії й заборонили далі полювати на відьом,
але він продовжував судити жінок,
бо був одержимий тим, щоб перевершити П'єра де Ланкра,
який вбив 81 жінку.
Мабуть, турбувало, що його перемогли жаби.
Під час одного з підпільних судів спалахнула пожежа, і він згорів до смерті.
До перевершення де Ланкра йому не вистачило трьох відьом.
«Потрібні лише три».
Одна, друга й третя.
Геніально, хай тобі!
-Уперше чую, як ти лаєшся. -Я теж.
Обставини вимагають.
-Випиймо. -Вам сподобалося?
-Так, в біса! -В біса!
-Ти, в біса, генійка! -Замовкни.
-Дякую, Хесусе, милий. -Ну, за отця Пілона.
-За отця Пілона. -За отця.
Що ж.
-Тепер, коли отець Пілон пішов, група… -Херардо.
Уявляєте мене в білому халаті? І ви там, поки я працюю ночами. Нізащо.
Хесусе, ти щось зробив із волоссям?
-Ні… -Тобі так краще.
-Дякую. -Правда? Такий гарний.
Так.
Маю йти, у мене багато…
Обережно!
Штрафний від отця Пілона.
СТВОРЕНА ОТЦЕМ ХОСЕ МАРІЄЮ ПІЛОНОМ У 1987-МУ
ГРУПА «ГЕПТА» РОЗСЛІДУВАЛА РІЗНІ ПАРАНОРМАЛЬНІ ЯВИЩА
ПОНАД ТРИ ДЕСЯТИЛІТТЯ
У ПАМ'ЯТЬ ПРО ПАЛОМУ НАВАРРЕТЕ
ЯВИЩА
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський